ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року | м. Одеса | Справа № 916/1446/24(916/2930/25)

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Павленко Н.А.
суддів - Богатиря К.В., Лічмана Л.В.

за участю секретаря судового засідання Лещенко Л. С.

за участю представників учасників справи:

від позивача - Заріцький Ю.М.

від відповідача – Бурець А.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД»

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2026, ухвалене суддею Найфлейшем В.Д. м. Одеса, повний текст якого складено та підписано 20.02.2026 

у справі №916/1446/24(916/2930/25)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ»
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД»
про стягнення 700 000грн,

яка відповідно до ст. 7 КУзПБ розглядалась в межах справи №916/1446/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ»
про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду, що оскаржується в апеляційному порядку:
В провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/1446/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ».
Господарський суд Одеської області Постановою від 01.10.2024 визнав банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ», відкрив ліквідаційну процедуру відносно боржника строком на дванадцять місяців, ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ» призначено арбітражного керуючого Заріцького Юрія Миколайовича.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ» в особі ліквідатора Заріцького Ю.М. звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» про стягнення 700 000грн.
Арбітражний керуючий в обгрунтування позовних вимог вказує, що під час виконання обов`язків ліквідатора по справі про банкрутство ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» стало відомо, що розмір дебіторської та кредиторської заборгованостей Товариства збільшився протягом останніх років. 
За результатами вжитих Арбітражним керуючим заходів в межах справи №916/1446/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ», отримано інформацію від податкових органів щодо господарської діяльності ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» – попередня назва ТОВ «ТФ АСК», за період 2018-2021 років. Виходячи із аналізу отриманої та наявної інформації щодо активів боржника та розпорядженням ними останнім до порушення справи про банкрутство, а також відповідно до податкових накладних та документів здійснення надання послуг (виконання та проведення робіт) встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» було отримано від ТОВ «ТФ АСК»– назва на сьогодні ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ», послуги - Консультування з питань комерційної діяльності й керування, вартістю 700 000 грн. В цей же час, за результатами аналізу виписок із банківських установ Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ», як стверджує арбітражний керуючий, не виявлено та/або не встановлено, що ТОВ «КІРАБУД» було здійснено оплату вартості отриманих відповідних послуг (виконаних та проведених робіт). 
ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» вказує, що за наслідком здійснення господарської операції та відображення її у первинних документах, а також реєстрації податкової накладної в ЄРПН, ТОВ «КІРАБУД» подано до контролюючого органу декларацію з податку на додану вартість та відображено податкове зобов`язання за вказаною господарською операцією.
Господарський суд Одеської області рішенням від 10.02.2026 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ» в особі ліквідатора Заріцького Ю.М. задовольнив у повному обсязі, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» заборгованість у сумі 700 000 грн та судовий збір у розмірі 8400 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виснував, що наявність або відсутність первинних документів, підтверджуючих надання послуг, неможливо перевірити у зв`язку з банкрутством ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» і невиконанням керівником своїх обов`язків з передання ліквідатору документації банкрута. За таких обставин, зареєстровані ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» податкові накладні, враховуючи юридично значимі дії іншої сторони - відповідача, по включенню їх до податкового кредиту є достатніми доказами надання послуг. Доказів погашення заборгованості за надані послуги відповідачем не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про узгоджені дії сторін щодо надання послуг.
В оскаржуваному рішенні, судом також було зазначено на безпідставності доводів відповідача щодо відсутності заборгованості у зв`язку з укладенням між ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» та ТОВ «КІРАБУД» додаткової угоди від 05.02.2020.
Так, суд першої інстанції звернув увагу, що дана додаткова угода містить ознаки фраудаторності, оскільки була укладена боржником на шкоду кредитору.
Господарський суд Одеської області в оскаржуваному рішенні вказав, що надана до матеріалів справи додаткова угода судом відхиляється.
Суд першої інстанції вказав, що факт розірвання договору не скасовує заборгованість, яка виникла під час його дії.
Господарський суд Одеської області в оскаржуваному рішенні вказав, що у п.2 угоди вказано, що всі зобов`язання як Замовника, так і Виконавця за Договором № 16/12-19 від 16.12.2019 припиняються з моменту укладення цієї Угоди. Однак, ТОВ «КІРАБУД» до моменту укладення додаткової угоди зареєструвало податкову декларацію та сформувало податковий кредит за фактом придбання від ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» послуг. Таким чином, на момент укладення Угоди послуги вже були надані. Також, додатковою угодою не передбачається, які самі зобов`язання були припинені.
Суд першої інстанції виснував, що у даному випадку, поведінку відповідача не можна визнати добросовісною та розумною, оскільки, з одного боку, ТОВ «КІРАБУД» заперечує факт надання послуг позивачем, з іншого боку, вчиняє дії, що свідчать про здійснення господарської операції, зокрема, шляхом реєстрації податкової декларації та формування податкового кредиту за фактом придбання від ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» послуг. Одночасно, ТОВ «КІРАБУД» належним чином не обґрунтувало свої дії та правову підставу виникнення у відповідача права на податковий кредит з ПДВ.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а також короткий зміст додаткових пояснень поданих апелянтом:
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2026 у справі №916/1446/24(916/2930/25) та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ» у задоволенні позовних вимог про стягнення 700 000грн, судові витрати стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД».
В обгрунтування підстав апеляційної скарги відповідач вказує, що фактично в матеріалах справи на підтвердження обставин надання позивачем відповідачеві послуг наявні виключно податкові накладні, складені позивачем, та податкові декларації відповідача. Проте податкові накладні є підставою лише для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту та не є документами, які підтверджують факт надання відповідачеві послуг та наявності у нього заборгованості перед позивачем. Так само податкові декларації не є первинними документами щодо надання послуг. Подані позивачем податкові накладні не фіксують факт здійснення безпосередньо господарської операції, а отже не є належними доказами поставки товару.
ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» наголошує, що відповідних актів про надання послуг позивачем на користь відповідача чи інших первинних документів, які б підтверджували фактичне здійснення ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» надання послуг для ТОВ «КІРАБУД» та виникнення в останнього грошового зобов`язання перед позивачем, матеріали справи не містять.
За твердженнями відповідача, податкові накладні та податкові декларації, за відсутності первинних документів, не можуть вважатися належними та допустимими доказами укладення між суб`єктами господарювання договору у встановленому законодавством порядку, виникнення у сторін відповідних зобов`язань та здійснення господарської операції з надання послуг.
На думку апелянта, позивачем не доведено належними та допустимими доказами надання позивачем відповідачу послуг на суму 700 000,00грн та наявності в останнього заборгованості на вказану суму, тому позовні вимоги позивача є безпідставними, неправомірними та не підлягають задоволенню, чого не врахував суд першої інстанції, який при ухваленні рішення фактично виходив з припущень про надання позивачем послуг для відповідача та висновку про недобросовісність і нерозумність поведінки відповідача з відображення в податкових деклараціях з податку на додану вартість за грудень 2019 взаємовідносин з позивачем.
01.04.2026 за вх.№1023/26/Д2 від ТОВ «КІРАБУД» надійшли додаткові пояснення по справі.
Так, апелянт вказує, укладенням 05.02.2020 Додаткової угоди сторонами підтверджено, що жодна зі сторін договору не приступала до його виконання а також узгоджено, що всі зобов`язання як замовника, так і виконавця за договором № 16/12-19 від 16.12.2019 припиняються з моменту укладення цієї угоди. Факт того, що жодна зі сторін договору не приступала до його виконання, підтверджуються і обставинами встановленими судом першої інстанції при розгляді справи.
01.04.2026 за вх.№1023/26/Д2 від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі. 
Так, ухвалою про відкриття апеляційного провадження у справі від 16.03.2026, серед іншого, було учасникам провадження встановлено на подання відзиву/письмових пояснень десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 17.03.2026, ТОВ «КІРАБУД» до електронного кабінету 16.03.2026 о 18:21 (неробочий час) було доставлено ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження у справі.
Враховуючи, що ТОВ «КІРАБУД» означену ухвалу суду було доставлено до електронного кабінету у неробочий час, десятиденний строк на подання відзиву/письмових пояснень для ТОВ «КІРАБУД» почав свій обрахунок з 18.03.2026 (перший день початку десятиденного строку) і останній дені якого - 30.03.2026. 
Суд зазначає, що строк на подання додаткових пояснень на апеляційну скаргу встановлюється судом та відповідно до вимог процесуального закону може бути продовжений за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, з метою вчинення відповідної процесуальної дії (у даному випадку - до 30.03.2026 включно), чи з ініціативи суду, у той час як ТОВ «КІРАБУД» подало додаткові пояснення після закінчення цього строку та з заявою про продовження строку на подання додаткових пояснень до суду не зверталось.
Відтак, оскільки з заявою про продовження строків ТОВ «КІРАБУД» до суду не зверталось, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення додаткових пояснень ТОВ «КІРАБУД», без розгляду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційні скарги та додаткових пояснень:
23.03.2026 за вх.№1023/26 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «КІРАБУД», за яким позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Так, за твердженнями позивача ТОВ «КІРАБУД», окрім власного трактування, відношення та розуміння існуючих правових норм, не надало жодного належного та допустимого доказу того, що оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області підлягає скасуванню, а вимоги позивача є безпідставними.
Позивач звертає увагу, що надання лише та виключно додаткової угоди від 05 лютого 2020 року до договору №16/12-19 від 16 грудня 2019 року без надання інших документів (безпосередньо договору №16/12-19 від 16 грудня 2019 року, акту №208 від 23 грудня 2019 року здачі-приймання робіт (надання послуг), акту №209 від 24 грудня 2019 року здачі-приймання робіт (надання послуг)) унеможливлює припускати, стверджувати та наполягати на відсутності у ТОВ «КІРАБУД» заборгованості перед ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ».
За твердженнями позивача, станом на 11 вересня 2025 року, ТОВ «КІРАБУД» змінює свою процесуальну позицію, котра є суперечливою та на власний розсуд трактованою ним же, де вказується, що нібито послуги Позивачем по договору №16/12-19 від 16 грудня 2019 року не надавались, й саме головне та цікаве, що нібито раніше погоджених та самим же вказаних актів (акту №208 від 23 грудня 2019 року здачі-приймання робіт (надання послуг) та акту №209 від 24 грудня 2019 року здачі-приймання робіт (надання послуг) ), не існує – надати їх можливості формально у відповідача немає.
04.05.2026 за вх.№1023/26/Д4 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.
Позивач вказує, що метою оформлення податкової накладної №43 від 23.12.2019 та податкової накладної №44 від 24.12.2019 є декларування, офіційне підтвердження та належне визначення факту наданих послуг у сфері консультування з питань комерційної діяльності й керування, де замовником є відповідач, а виконавцем є позивач, із відповідними матеріальними та фінансовими наслідками, зокрема та не обмежуючись, виникнення податкових зобов`язань, в тому числі й у відповідача щодо зменшення податкового навантаження на нього, сплатою до бюджету податку на додану вартість.
За твердженнями позивача у зв`язку з наданням послуг, на виконання норм Податкового Кодексу, ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» виписано податкові накладні, а ТОВ «КІРАБУД» погоджено їх та зареєстровано.

Рух справи у Південно-західному апеляційному господарському суді:
10.03.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2026 у справі №916/1446/24(916/2930/25).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2026, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді - Павленко Н.А., суддів: Богатиря К.В., Лічмана Л.В.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 16.03.2026 відкрив апеляційне провадження по справі №916/1446/24(916/2930/25) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2026; запропонував учасникам провадження у 10 денний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі подати відзив/письмові пояснення на апеляційну скаргу (доданих до них документи) та відповідно до ч.4 ст.263 ГПК України надати суду докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу; доручив Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/1446/24(916/2930/25) на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
19.03.2026 матеріали справи №916/1446/24(916/2930/25) надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
21.03.2026 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ» в особі ліквідатора Заріцького Ю.М до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про витребування доказів (зареєстровано за вх. №1194/26 від 23.03.2026 ПЗАГС).
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.04.2026, з підстав викладених в ухвалі суду, постановив відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ» в особі ліквідатора Заріцького Ю.М про витребування доказів від 21.03.2026.
30.03.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання (зареєстровано за вх. №1316/26 від 30.03.2026 ПЗАГС), в якому кредитор просить суд залучити його до участі у справі №916/1446/24(916/2930/25) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ»; надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» доступ до матеріалів справи №916/1446/24(916/2930/25), а також просить суд забезпечити участь представника – адвоката Грищенко Олександра Миколайовича у судових засіданнях у справі №916/1446/24(916/2930/25) за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2026 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.04.2026, з підстав викладених в ухвалі суду, постановив відмовити у задоволенні заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2026 розгляд справи призначено на 28.04.2026 о 15:30 год.
Поряд з цим, судове засідання, призначене на 28.04.2026 о 15:30 не відбулось у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одесі та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.04.2026 розгляд справи призначено на 26.05.2026.
Окрім того, означеною ухвалою суду було зобов`язано відповідача надати до суду оригінали договору №16/12-19 від 16.12.2019 та додаткової угоди від 05.02.2020 до Договору №16/12-19 від 16.12.2019 (для огляду); позивачу надати письмові пояснення: « з якою метою та на підставі яких первісних документів була оформлена податкова накладна?»; відповідачу надати письмові пояснення: « з якою метою та на підставі яких первісних документів був оформлений податковий кредит?»; пояснення підставності відображення у складі податкового кредиту операцій з придбання на загальну суму 583333,34 грн від ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ».
В судовому засіданні 26.05.2026 ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, було оголошено перерву в розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2026 справі №916/1446/24(916/2930/25) до 21.07.2026. Окрім того, колегією суддів було зобов`язано відповідача надати до суду оригінали договору №16/12-19 від 16.12.2019 та додаткової угоди від 05.02.2020 до Договору №16/12-19 від 16.12.2019 (для огляду); відповідачу надати письмові пояснення: « з якою метою та на підставі яких первісних документів був оформлений податковий кредит?»; відповідачу надати пояснення підставності відображення у складі податкового кредиту операцій з придбання на загальну суму 583333,34 грн від ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ».
Між тим, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Богатиря К.В. у період з 13.07.2026 по 07.08.2026, згідно наказу голови суду від 07.07.2026 №183-в, судове засідання, призначене на 21.07.2026 о 14:30 год у справі №916/1446/24(916/2930/25) не відбулося, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку судового засідання.
Ухвалою суду від 10.08.2026 було повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №916/1446/24(916/2930/25) відбудеться 15.09.2026.
Окрім того, 05.06.2026 за вх.№1023/26 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому позивач просив суд, мовою оригіналу:
« 1. Задовольнити клопотання ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» про долучення листа вих. №37 від 20 лютого 2025 року ТОВ «КІРАБУД» із відповідним змістом, в межах №916/1446/24 (916/2930/25) за апеляційною скаргою ТОВ «КІРАБУД» на Рішення Господарського суду Одеської області від 10 лютого 2026 року по справі №916/1446/24 (916/2930/25).
2. Долучити лист вих. №37 від 20 лютого 2025 року ТОВ «КІРАБУД» із відповідним змістом до матеріалів судової справи №916/1446/24 (916/2930/25) за апеляційною скаргою ТОВ «КІРАБУД» на Рішення Господарського суду Одеської області від 10 лютого 2026 року по справі №916/1446/24 (916/2930/25)».
В обгунтування заявленого клопотання позивач вказує, що лист вих. №37 від 20 лютого 2025 року ТОВ «КІРАБУД» із відповідним змістом, покликаний звернути увагу на те, що раніше до подання позову до суду, відповідач власне згадував про існування додатково до податкових накладних, й безпосередньо акту №208 від 23 грудня 2019 року здачі приймання робіт (надання послуг), акту №209 від 24 грудня 2019 року здачі приймання робіт (надання послуг).
Представник відповідача в судовому засіданні 15.09.2026 заперечував проти задоволення означеного клопотання позивача про залучення доказів.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 15.09.2026 занесеною до протоколу судового засідання відмовив у задоволення клопотання позивача про залучення до матеріалів справи нових доказів, з наступних підстав.
Так, відповідно до частин 1 та 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи» і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (такий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14).
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.07.2024 у справі № 646/857/18, в частині наявності порушень процесуального закону у діях суду апеляційної інстанції (а саме частини третьої статті 269 ГПК України), наведено випадки дослідження апеляційним судом нових доказів, які можуть бути, зокрема, наступними:
1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;
3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).
5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.
Вказано, що саме таке розуміння меж повноважень апеляційного суду щодо дослідження нових доказів, підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду (різних юрисдикцій) з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 140/1322/22; постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16-ц, провадження № 14-632цс18 (цивільна юрисдикція), від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19 (цивільна юрисдикція), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19 (цивільна юрисдикція), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, провадження № 12-4гс21 (господарська юрисдикція), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21 (господарська юрисдикція); постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 16 червня 2021 року у справі № 915/2222/19, від 01 липня 2021 року у справі №46/603 та інші).
Розглянувши відповідне клопотання позивача про долучення до матеріалів справи документів, апеляційний господарський суд констатує відсутність обґрунтувань в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, не установлено апеляційним судом і існування виняткового випадку, за умов наявності якого вважатиметься доведеною об`єктивна неможливість подання учасником справи доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від такого учасника справи, що за змістом статті 269 ГПК України є необхідною умовою для прийняття судом апеляційної інстанції на стадії апеляційного розгляду справи доказів у справі, які не були подані до суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що позивачем не надано суду доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача. Крім того, не наведені достатні, обґрунтовані та виняткові обставини за яких вказані докази мають бути прийняті апеляційним судом до уваги. Позивачем взагалі у клопотанні про долучення нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи не вказано причини неподання таких доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
При цьому, за імперативним приписом частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Під час судового засідання 15.09.2026 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, скасуванні оскаржуваного рішення суду і відмові в задоволенні позовних вимог. 
Представник позивача в судовому засіданні 15.09.2026 заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 15.09.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної:
16.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» (далі –Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТФ АСК» (наразі – ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ»; Виконавець) був укладений Договір № 16/12-19 (далі - Договір), предметом якого згідно п.1.1. є обов`язок Виконавця надати представникам послуги консультування з питань комерційної діяльності й керування на умовах, передбачених цим Договором. 
Згідно п.2.1. Договору, його ціна є звичайною та складає 700 000,00 грн, у тому числі ПДВ 116666,67 грн.
Відповідно до п.2.2. Договору, оплата здійснюється на підставі виставлених рахунків, у безготівковій формі не пізніше 30 робочих днів.
Згідно п.3.1. Договору, після закінчення надання Послуг Виконавець складає Акт наданих Послуг та передає його Замовникові.
У п.3.3. Договору вказано, що послуги вважаються прийнятими Замовником в день підписання Сторонами Акту наданих Послуг.
Актів наданих послуг або виставлених рахунків, які б свідчили про виконання вказаного Договору, в матеріалах справи не міститься.
05.02.2020 ТОВ «КІРАБУД» та ТОВ «ТФ АСК» (нині- ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ») було підписано додаткову угоду до договору №16/12-19 від 16.12.2019 (а.с.58).
У преамбулі означеної угоди сторони вказали, що у зв`язку з тим, що сторони ще й досі не приступили до виконання зобов`язань за договором та втратили інтерес до нього, і на підставі ст.604 ЦК України вирішили укласти цю додаткову угоду.
Пунктами 1, 2 угоди встановлено, що Замовник та Виконавець досягли домовленості про розірвання Договору № 16/12-19 від 16.12.2019 про припинення всіх взаємних зобов`язань, які виникали на підставі договору № 16/12-19 від 16.12.2019. Всі зобов`язання як Замовника, так і Виконавця за договором № 16/12-19 від 16.12.2019 припиняються з моменту укладення цієї угоди.
Також, у пункті 3 угоди зазначено, що припинення взаємних зобов`язань, вчинене в рамках цієї угоди, не порушує прав та інтересів третіх осіб.
У відомостях з Єдиного реєстру податкових накладних наявна наступна інформація: 
№1: Номер ПН/РК – 43; Дата податкової накладної - 23.12.2019; Номенклатура - Консультування з питань комерційної діяльності й керування; Кількість, одиниця виміру, грн. – 1; Ціна - 291666,67; Сума без ПДВ - 291666,67; ПДВ - 58333,33;
№2: Номер ПН/РК – 44; Дата податкової накладної - 24.12.2019; Номенклатура - Консультування з питань комерційної діяльності й керування; Кількість, одиниця виміру, грн. – 1; Ціна - 291666,67; Сума без ПДВ - 291666,67; ПДВ - 58333,33.
За вказаними податковими накладними платником податку-продавцем зазначено ТОВ «ТФ АСК» (наразі – ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ»), а платником податку-покупцем ТОВ «КІРАБУД» (а.с.122-128).
У листі ГУ ДПС у Хмельницькій області (а.с. 152) зазначено, що згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01.12.2019 по 31.12.2019 на адресу ТОВ «КІРАБУД» (податковий номер 40908698) виписано та зареєстровано від контрагента-постачальника ТОВ «ТФ АСК» (податковий номер 40901231, наразі – ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ») наступні податкові накладні, а саме: №43 від 23 грудня 2019 року на загальну суму 350 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 58 333,33 грн, №44 від 24 грудня 2019 року на суму 350 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 58 333,33 грн, номенклатура – консультування з питань комерційної діяльності й керування.
Також, ГУ ДПС у Хмельницькій області зазначено, що за даними, які містяться у відповідних інформаційних базах ДПС України, встановлено, що ТОВ «КІРАБУД» подано податкову декларацію з ПДВ за грудень 2019, згідно якої у складі податкового кредиту відображені операції з придбання від ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» на загальну суму 583333,33 грн, ПДВ – 116666,66 грн.
Ліквідатором було направлено на адресу відповідача вимогу вих. №715/24 від 10.10.2024 із необхідністю протягом 7 (семи) днів здійснити оплату вартості раніше отриманих послуг (виконаних та проведених робіт) на користь ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» у сумі 700 000,00грн або надати належні/допустимі докази існування реальності та фактичного виконання відповідної господарської операції, котра передбачала необхідність сплати ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» коштів на користь ТОВ «КІРАБУД».
Позивачем на підтвердження надання ТОВ «КІРАБУД» послуг було надано до суду зареєстровані в ЄРПН податкові накладні, а саме: №43 від 23 грудня 2019 року на суму 350 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 58 333,33 грн, №44 від 24 грудня 2019 року на суму 350 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 58 333,33 грн.
Ліквідатор у позовній заяві зазначає, що за результатами аналізу виписок із банківських установ Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ» не виявлено та/або не встановлено, що ТОВ «КІРАБУД» було здійснено оплату вартості отриманих відповідних послуг (виконаних та проведених робіт).
Наведене за твердженням позивача вказує на наявність заборгованості ТОВ «КІРАБУД» перед ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» за надані послуги на суму 700 000 грн, що і стало підставою пред`явлення позову.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК).
Згідно зі ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТФ АСК» (наразі – ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ») на підставі Договору № 16/12-19 від 16.12.2019 виникли відносини з надання послуги консультування з питань комерційної діяльності й керування на умовах, передбачених цим Договором. 
За статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Тлумачення наведених норм свідчить, що договір надання послуг за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У даних правовідносинах обов`язку виконавця виконати послуги та передати результат таких послуг замовнику, корелює обов`язок замовника послуг з прийняття та оплати таких послуг.
Спірним питанням у даному випадку при встановлені підстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за Договором № 16/12-19 від 16.12.2019 є факт надання позивачем відповідачу послуг, а саме послуг з консультування з питань комерційної діяльності й керування.
На підтвердження виконання договору та надання послуг за договором № 16/12-19 від 16 грудня 2019 року позивач посилається лише на податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН, а саме: №43 від 23 грудня 2019 року на суму 350 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 58 333,33 грн, №44 від 24 грудня 2019 року на суму 350 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 58 333,33 грн.
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах наголошував, що наявність податкових, видаткових та інших облікових документів постачальника само по собі не доводить реальність операції, якщо інші обставини свідчать про недостовірність даних; правові наслідки у вигляді податкового кредиту й витрат виникають лише з фактично здійснених операцій, підтверджених первинною документацією, що відповідає реальному економічному змісту, тоді як формальне оформлення документів не легалізує того, чого насправді не було.
Так, господарською операцією в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні» є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).
Як встановлено положеннями статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. 
Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи, по перше - фіксують факти здійснення господарських операцій і, по друге - слугують підставою для бухгалтерського обліку цих операцій. А на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник (частина друга статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
При цьому, лише реальні зміни майнового стану платника податків є визначальною ознакою господарської операції. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Насамперед йдеться про реальність і товарність господарської операції, а також про підтвердження/непідтвердження товарності господарської операції належними і допустимими доказами. 
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.09.2020 у справі № 918/335/17.
Тобто, для підтвердження господарських операцій з надання послуг необхідно дослідити докази - документи, які б не лише формально описували зовнішню форму, а й розкривали внутрішню суть такої операції, її справжність та економічну вигоду, ділову мету.
Наразі, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондується з нормами Податкового кодексу України. При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. 
Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. 
Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність. 
Враховуючи вищевказані норми законодавства, первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку. 
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для виникнення прав та обов`язків учасників такої операції. 
Крім того, обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.
Про неможливість здійснення господарських операцій може свідчити, зокрема, відсутність у контрагента необхідних умов для здійснення певного виду діяльності або трудових ресурсів, транспортних засобів, які є необхідними для здійснення такого виду діяльності, недостатність часу, майна тощо. Крім того, контрагент повинен мати право на зайняття відповідною діяльністю. Відповідний вид діяльності має бути передбачений його статутом та внесений до ЄДР за КВЕД. Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18, від 18.03.2020 у справі № 927/986/17.
Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14 звертав увагу на те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку. Для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті цієї операції.
До того ж, визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у т.ч. необхідно досліджувати обставини надання послуг, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини надання послуг за спірним договором, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини надання послуг та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.
Відповідно до п.2.2. Договору, оплата здійснюється на підставі виставлених рахунків, у безготівковій формі не пізніше 30 робочих днів.
Згідно п.3.1. Договору, після закінчення надання Послуг Виконавець складає Акт наданих Послуг та передає його Замовникові.
У п.3.3. Договору вказано, що послуги вважаються прийнятими Замовником в день підписання Сторонами Акту наданих Послуг.
На підтвердження виконання договору та надання послуг за договором № 16/12-19 від 16 грудня 2019 року позивач посилається лише податкові накладні зареєстровані в ЄРПН податкові накладні, а саме: №43 від 23 грудня 2019 року на суму 350 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 58 333,33 грн, №44 від 24 грудня 2019 року на суму 350 000,00 грн, в т.ч. ПДВ – 58 333,33 грн.
Відповідач в свою чергу стверджує, що послуги, які були передбачені Договором № 16/12-19 від 16 грудня 2019 року, ТОВ «ТФ АСК» (наразі – ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ») не надавалися, а первинні документи, такі як акти виконаних робіт (наданих послуг), відповідно, не складалися, у зв`язку з чим заборгованість ТОВ «КІРАБУД» перед ТОВ «ТФ АСК» (наразі – ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ») відсутня.
Окрім того, відповідач, заперечуючи наявність заборгованості перед позивачем, посилається на додаткову угоду до договору №16/12-19 від 16.12.2019 (а.с.58), складену 05.02.2020 ТОВ «КІРАБУД» та ТОВ «ТФ АСК» (нині- ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ»), за якою сторони у зв`язку з тим, що ще не приступили до виконання зобов`язань за договором та втратили інтерес до нього, досягли домовленості про розірвання Договору № 16/12-19 від 16.12.2019 та про припинення всіх взаємних зобов`язань, які виникали на підставі договору № 16/12-19 від 16.12.2019. 
Отже у даному випадку позивачем надано докази на підтвердження власних доводів щодо надання послуг відповідачу за спірним договором, натомість відповідачем надано докази на спростування таких тверджень, які свідчать про те, що сторони додатковою угодою до договору №16/12-19 від 16.12.2019 (а.с.58), складеною 05.02.2020 ТОВ «КІРАБУД» та ТОВ «ТФ АСК» (нині- ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ»), у зв`язку з тим, що ще не приступили до виконання зобов`язань за договором та втратили інтерес до нього досягли домовленості у про розірвання Договору № 16/12-19 від 16.12.2019 та про припинення всіх взаємних зобов`язань, які виникали на підставі договору № 16/12-19 від 16.12.2019 року. 
Суд апеляційної інстанції у зв`язку з наведеним зазначає наступне. 
За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються засобами доказування, передбаченими у частині другої цієї статті, зокрема, письмовими, речовими та електронним доказами.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (частина перша статті 76 ГПК України). 
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. 
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. 
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Аналогічний підхід до стандарту доказування «вірогідність доказів» висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як «баланс вірогідностей».
Так, дійсно у даному випадку позивачем було надано податкові накладні, як докази на підтвердження наявності між сторонами договірних відносин (договір надання послуг).
В той же час, як вже було вказано вище у правовідносинах з надання послуг визначальним є не саме складення певного ряду первинних документів, а наявність доказів, які б достеменно свідчили про реальний рух активів (надання та отримання послуг) та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій, зокрема, але не виключно: надання послуги консультування з питань комерційної діяльності й керування на умовах договору, її отримання відповідачем, фіксація надання такої послуги в певних документах, підтвердження іншими особами, тощо.
Натомість, як вже було вказано вище, актів надання послуг чи інших доказів, окрім податкових накладних, позивачем не надано, натомість в матеріалах справи наявна додаткова угода до договору №16/12-19 від 16.12.2019 (а.с.58), складена 05.02.2020 ТОВ «КІРАБУД» та ТОВ «ТФ АСК» (нині- ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ»), за якою сторони у зв`язку з тим, що ще не приступили до виконання зобов`язань за договором та втратили інтерес до нього досягли домовленості про розірвання Договору № 16/12-19 від 16.12.2019 та про припинення всіх взаємних зобов`язань, які виникали на підставі договору № 16/12-19 від 16.12.2019. 
Окрім того, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів та переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. 
Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання фундаментального принципу змагальності господарського судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Крім того, важливим елементом справедливого розгляду є рівність сторін. Наведене означає, що сторони користуються рівними правами, жодна із сторін не має отримувати суттєві переваги над іншою стороною чи сприятливіші умови для представлення своїх аргументів. 
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. А суд, у свою чергу, з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, нівелюється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
З податкових накладних, які є єдиним доказом у справі, наданих позивачем на підтвердження наявності заборгованості відповідача з оплати наданих ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» послуг, не можливо встановити які дії фактично вчинялися сторонами на виконання договірних зобов`язань з надання послуг, економічний результат до якого прагнули учасники такої господарської операції, а також оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін договору за наслідком проведення такої господарської операції.
Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у Постановах від 29.01.2019 у справі №911/916/15, від 29.08.2018 у справі №911/1111/15, від 05.06.2018 у справі №911/915/15, від 18.04.2018 у справі №911/917/15 та від 27.01.2026 у справі № 917/980/23(917/2233/24).
Доказами реального здійснення господарської операції з надання послуг є первинні документи, які підтверджують фактичне надання послуг та їх отримання замовником, тобто докази фактичного руху активів по ланцюгу.
У постанові Верховного Суду від 05.12.2023 у справі № 918/241/23 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця (підрядника), суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.
Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 911/1981/20, від 10.08.2023 у справі № 914/11/22, від 16.08.2023 у справі № 914/131/22.
Крім того, саме по собі реєстрація податкової накладної, за відсутності доведення суду належного документального підтвердження виконання таких робіт, не може беззаперечно свідчити про реальність господарської операції, відтак і про наявність грошових вимог.
З огляду на наведене, приймаючи до уваги категорію вірогідності доказів, колегія суддів констатує, що у даному випадку більш вірогідними є докази, надані відповідачем щодо відсутності реального надання послуг позивачем за договором. Оскільки доказами, наданими позивачем у цій частині, є лише оформленні податкові накладні, та не надано доказів надання таких послуг.

Мотиви відхилення аргументів викладених відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу:
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Підстави припинення зобов`язань викладені у главі 50 ЦК України. Зокрема, статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
При цьому вказаною главою визначено, що підставами припинення зобов`язання можуть бути: припинення зобов`язання виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), припинення зобов`язання переданням відступного (стаття 600 ЦК України), припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог (стаття 601 ЦК України), зарахування у разі заміни кредитора (стаття 603 ЦК України), домовленість сторін (стаття 604 ЦК України), прощення боргу (стаття 605 ЦК України), поєднання боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), припинення зобов`язання неможливістю його виконання (стаття 607 ЦК України), смерть боржника, якщо зобов`язання є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (стаття 608 ЦК України), припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу (стаття 609 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 26.10.2021 справа № 910/5710/19 вказав на те, що в силу положень ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція закону, яка була чинна на момент їх виникнення.
На час укладання додаткової угоди від 05.02.2020 до договору №16/12-19 від 16.12.2019 діяла редакція ч.1 та ч.2 ст.604 ЦК України наступного змісту:
1. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.
2. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).
Сама стаття 604 ЦК України має назву «Припинення зобов`язання за домовленістю сторін».
З аналізу наведеного вбачається, що ст.604 ЦК України передбачає два окремих випадки для припинення зобов`язань, а саме перший випадок припинення зобов`язання за домовленістю сторін, а другий випадок припинення зобов`язання у разі новації (заміни первісного зобов`язання новим) про яку сторони домовились.
Саме окремим випадком припинення зобов`язання за домовленістю сторін є заміна первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація) (частина 2 статті 604 ЦК).
Укладаючи 05.02.2020 додаткову угоду до договору №16/12-19 від 16.12.2019 (а.с.58) ТОВ «КІРАБУД» та ТОВ «ТФ АСК» (нині- ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ») погодили припинення всіх взаємних зобов`язань, які виникли на підставі договору №16/12-19 від 16.12.2019. При цьому у преамбулі означеної угоди сторони вказали, що у зв`язку з тим, що сторони ще й досі не приступили до виконання зобов`язань за договором та втратили інтерес до нього, і на підставі ст.604 ЦК України вирішили укласти цю додаткову угоду.
У даному випадку, додатковою угодою від 05.02.2020 сторонами було реалізовано їх право передбачене ч.1 ст.604 ЦК України на припинення зобов`язання за домовленістю сторін.
Також, у даному випадку сторони застосували саме ч.1 ст.604 ЦК України (зобов`язання припиняється за домовленістю сторін) і не погоджували новації, яка передбачена ч.2 ст.604 ЦК України 
Твердження ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ» що уклавши 05.02.2020 додаткову угоду до договору №16/12-19 від 16.12.2019 сторони чітко домовились про припинення зобов`язання, існуючого та реального зобов`язання, адже, в противному випадку, досить було в просто розірвати договір, оскільки по ньому зобов`язань не виникло, а подальше його існування було б не ефективним та не направленим за цілі/предмет, котрий полягав у його укладені. Відтак, як існуючі грошові зобов`язання припиняються не у формі новації та/ або виникнення нових правовідносин, то таке припинення є по факту прощенням, оскільки подальша доля оплати/виконання погашення вартості наданих послуг у розмірі 700 000,00 грн. дорівнюють 0, спростовуються вище наведеним аналізом положення ст.604 ЦК України.
Окрім того, колегія судів зазначає, укладаючи 16.12.2019 договір № 16/12-19 Товариством з обмеженою відповідальністю «ТФ АСК» (наразі – ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ») взяло на себе обов`язок надати представникам послуги консультування з питань комерційної діяльності й керування на умовах, передбачених цим договором, а 
Товариством з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» в свою чергу, відповідно до п.4.1.1. договору взяло на себе обов`язок щодо оплати таких послуг. 
У зв`язку із тим, що на момент укладання додаткової угоди до договору №16/12-19 від 16.12.2019 сторони не приступили до виконання зобов`язань за договором та втратили інтерес до нього, а в подальшому сторони узгодили при припинення зобов`язань взятих на себе при укладанні договору №16/12-19, а саме про припинення обов`язку ТОВ «ТФ АСК» (наразі – ТОВ «ЦИТОМЕД ФАРМ») надати представникам послуги консультування з питань комерційної діяльності й керування та кореспондуючого обов`язку ТОВ «КІРАБУД» оплатити надані послуги.
Мова про припинення зобов`язань в додатковій угоді від 05.02.2020 до договору №16/12-19 від 16.12.2019 не свідчить про те, що позивачем були надані послуги, а відповідач їх не оплатив. В означеній угоді йде мова про припинення зобов`язань, які сторони взяли на себе укладаючи договір №16/12-19 від 16.12.2019, і до виконання яких так і не приступили, втративши згодом інтерес до них.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами позивача про те, що додаткова угода від 05.02.2020 до договору №16/12-19 від 16.12.2019 носить ознаки фраундаторності та такої, що укладена боржником на шкоду своїм кредиторам: найчастіше, щоб «сховати» майно від стягнення.
Сторони означеною угодою узгодили припинити зобов`язання за договором про надання послуг, втративши інтерес до таких послуг і не приступивши до виконання договору та надання послуг, позивачем не надано доказів реального виконання договору та надання послуг, а отже і обов`язок щодо сплати таких послуг у відповідача на момент укладання додаткової угоди від 05.02.2020 не настав, отже відсутні підстави стверджувати, що при її укладанні були порушені майнові інтереси позивача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг.
Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження вимог та заперечень сторін, колегія суддів вважає позовні вимоги необґрунтованими, а рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неправильному застосуванні норм чинного законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню.

Судові витрати.
Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Одеської області від 10.02.2026 по справі №916/1446/24(916/2930/25) – скасувати.
3. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» про стягнення 700 000 грн – відмовити.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИТОМЕД ФАРМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КІРАБУД» 12 600,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду.
Порядок та строк оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Повний текст Постанови складено та підписано 17 вересня 2026 року.

Головуючий суддя Н.А. Павленко
Судді: К.В. Богатир
Л.В. Лічман