Справа № 161/9330/26 
Провадження № 2/161/5209/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Ковтуненка В.В.,
за участі секретаря судових засідань Камінського Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу № 161/9330/26 за позовною заявою ТзОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ТзОВ «Таліон Плюс» звернулося до суду з вказаним позовом. Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 595749884 від 11 липня 2025 року в сумі 92 880,96 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом – 29 899,60 гривень, прострочена заборгованість за процентами – 61 187,36 гривень, комісія – 1 794,00 гривень та судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив; не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляли, від них до суду не надходило заяви про розгляд справи у їх відсутності, однак подано відзив та письмові заперечення. Просили суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. 
Розгляд справи проводиться судом на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 11 липня 2025 року між ТзОВ «Манівео швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 595749884 (а.с. 16-27). 
Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надало ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в сумі 25 250,00 гривень. Дисконтний період – 30 днів, з можливістю пролонгації. Строк дії договору – 5 років. Базова відсоткова ставка – 357,70 % річних (0,98 % на день). Комісія – 1 515,00 гривень. 
12 липня 2025 року між ТзОВ «Манівео швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 595749884.
Відповідно до умов укладеної між сторонами додаткової угоди до кредитного договору, ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надало ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) додатковий транш в сумі 4 650,00 гривень, до загального розміру 29 900,00 гривень. Базова відсоткова ставка – 357,70 % річних (0,98 % на день). Додаткова комісія – 279,00 гривень.
14 жовтня 2025 року між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № МВ-ТП/58 (а.с. 29-33). Відповідно до умов укладеного між сторонами договору факторингу, ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило, а ТзОВ «Таліон Плюс» передало в розпорядження клієнта грошові кошти та прийняло право вимоги до боржників (зокрема, до ОСОБА_1 ). 
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № 595749884 від 11 липня 2025 року належним чином не виконав. В результаті чого, в нього, згідно розрахунку позивача, мається заборгованість перед ТзОВ «Таліон Плюс» в сумі 92 880,96 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом – 29 899,60 гривень, прострочена заборгованість за процентами – 61 187,36 гривень, комісія – 1 794,00 гривень. 
Суд приймає до уваги заперечення сторони відповідача з наступних підстав.
Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв важливу постанову (справа № 917/1307/18), якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Суд звертає увагу на позицію сторони відповідача, згідно якої:
-Представник відповідача стверджує, що відсутні докази укладення кредитного договору між ТзОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та саме ОСОБА_2 , а також підписання саме ОСОБА_2 кредитного договору, укладеного в електронній формі із застосуванням ЕЦП та одноразового ідентифікатора. При цьому, сторона відповідача не стверджує, що за таких обставин вказаний договір був укладений від імені відповідача іншою особою, із зазначенням всіх персональних даних саме ОСОБА_1 
-Представник відповідача стверджує, що відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів за умовами кредитного договору № 595749884 від 11 липня 2025 року, однак прямо не заперечує такий факт, та не заперечує, що банківська карта № НОМЕР_1 була емітована саме на ім`я відповідача. Крім того, сторона відповідача не надає виписки по картковому рахунку, яка підтвердила б факт неотримання відповідачем кредитних коштів;
-Представник відповідача стверджує, що докази відступлення права вимоги є такими, що сформовані самостійно позивачем, який одноосібно впливає на їх зміст та із застосуванням програмного забезпечення, однак не надав жодних інших доказів.
Таким чином, заперечення відповідача в цій частині суд, всупереч покликанням представника відповідача, вважає такими, що порушують принцип змагальності та відповідають концепції «негативного доказу». Оскільки сторона відповідача виключно наголошує на недостатності та неналежності доказів, наданих позивачем, повністю самоусунувшись від надання доказів на підтвердження своїх заперечень.
Також суд звертає увагу, що всупереч твердженням представника відповідача, наявне в матеріалах справи повідомлення про дострокове розірвання договору, підписане директором ТзОВ «Таліон Плюс» за допомогою ЕЦП та скероване на електронну адресу відповідача ОСОБА_1 є належним виконанням обов`язку, передбаченого ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Крім того, виходячи із достовірно встановлених судом умов кредитного договору № 595749884 від 11 липня 2025 року, відсутні підстави стверджувати щодо нарахування позивачем будь-яких платежів поза межами строку дії вказаного кредитного договору, як про це зазначає представник відповідача.
Крім того, заперечуючи розмір заборгованості за кредитним договором, власного розрахунку заборгованості сторона відповідача суду не надала.
Суд повторно акцентує увагу, що сторона відповідача не була позбавлена можливості надати докази на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог. В тому числі шляхом надання доказів щодо наявних карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , та надання виписки по них, з метою спростування факту зарахування кредитних коштів. Крім того, із змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, достовірно вбачається часткове виконання відповідачем зобов`язань за умовами кредитного договору № 595749884 від 11 липня 2025 року, а саме – часткова сплата відсотків за користування кредитом та тіла кредиту на загальну суму 6 900,00 гривень (а.с. 36). Однак, сторона відповідача свідомо проігнорувала цей факт, та не надала жодних доказів на спростування зазначеної обставини.
А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному об`ємі та стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Таліон Плюс» виниклої заборгованості та судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 гривень (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному об`ємі. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі – 2 662,40 гривень. При цьому, суд звертає увагу представника відповідача, що ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю І групи, звільнений від сплати судового збору на користь держави при зверненні до суду. Однак, ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору в порядку розподілу судових витрат, на користь осіб, які фактично понесли такі витрати по сплаті судового збору.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судом достовірно встановлено, що позивачем - ТзОВ «Таліон Плюс» понесено та документально підтверджено витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5 000 гривень.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.
При цьому, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.
Зазначення представником відповідача щодо необгрунтованості розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, із посиланням на загальну практику ЄСПЛ та Верховного суду, без будь-якої реальної аргументації – судом до уваги не приймаються.
У зв`язку з вищевикладеним, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.
Керуючись ст. ст. 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 10-18, 81, 141, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ТзОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ТзОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) – 92 880,96 гривень заборгованості за кредитним договором № 595749884 від 11 липня 2025 гривень, з яких прострочена заборгованість за кредитом – 29 899,60 гривень, прострочена заборгованість за процентами – 61 187,36 гривень, комісія – 1 794,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ТзОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662,40 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ТзОВ «Таліон Плюс» (ЄДРПОУ 39700642) понесені і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5 000,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено
15 липня 2026 року.

Суддя В.В. Ковтуненко