Єдиний унікальний номер 205/9137/22
Номер провадження2/205/161/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі: 
головуючого судді – Терещенко Т.П., 
за участю секретаря судового засідання – Яковенко Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2020 року між відповідачем у справі та ОСОБА_3 було укладено договір позики №17, відповідно до якого ОСОБА_3 надала у борг відповідачу грошову суму в розмірі 150 000 доларів США, що є еквівалентом 4 206 000 грн. за курсом НБУ на дату надання позики, з датою повернення 31 травня 2021 року, а також зі сплатою шести відсотків у місяць, які позичальник зобов`язався повернути в день повернення суми боргу. Зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання в частині повернення суми боргу та відсотків. 30 листопада 2021 року між ОСОБА_3 та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала належне їй право вимоги, а ОСОБА_1 прийняв право вимоги за вищевказаним договором до відповідача. Вказує, що відповідач повинен виконати зобов`язання за договором позики та сплатити суму основного зобов`язання в еквіваленті 150 00 доларів США за курсом НБУ на дату подання позовної заяви (27 грудня 2022 року) на рівні 36,56 грн. за 1 долар США, що становить 5 484 000 грн. Також відсотки відповідно до умов договору складають суму в розмірі 9 000 доларів США за кожен місяць користування грошовими коштами, що в загальному розмірі 51 000 доларів США за встановлений договором термін користування коштами до 31 травня 2021 року, що відповідно до курсу НБУ на дату подання позовної заяви (24 жовтня 2022 року) на рівні 36,56 грн. за 1 долар США, становить 1 864 560 грн., а загальна сума заборгованості складає 7 348 560 грн. Посилається на те, що окрім сплати боргу відповідач має сплатити позивачу 3% річних у розмірі 308 639,52 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 1 928 851,16 грн. На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 9 586 050,68 грн., з яких: сума основного боргу в розмірі 5 484 000 грн., відсотки за користування чужими коштами - 1 864 560 грн., 3% річних - 308 639,52 грн., інфляційні втрати - 1 928 851,16 грн., а також судові витрати.
Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м.Дніпропетровська (Новокодацький районний суд міста Дніпра).
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
24 квітня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 .
Представником відповідача ОСОБА_5 було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у повному обсязі у задоволенні позовної заяви та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_2 не укладав і не підписував з ОСОБА_3 договір позики №17 від 10 грудня 2020 року та акт приймання-передачі позики від 10 грудня 2020 року, також не отримував коштів. Посилається на те, що ОСОБА_3 підробила вищевказані документи. Зазначає, що ОСОБА_2 волевиявлення щодо підписання договору позики та акту приймання-передачі не здійснював, вказані документи не підписував.
Представником позивача ОСОБА_4 було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що заява відповідача про те, що він не підписував договір позики №17 від 10 грудня 2020 року і акт приймання-передачі від 10 грудня 2020 року не підтверджено жодними доказами, та спростовуються доказами поданими в обґрунтування позовних вимог.
Третьою особою ОСОБА_3 до суду було надано пояснення у справі, в яких вона зазначила, що між нею і відповідачем були дружні стосунки протягом тривалого часу, та вони мали ділові стосунки і займались спільною підприємницькою діяльністю будучи співвласниками нежитлового нерухомого майна – виробничого майнового комплексу. В кінці листопада – початку грудня 2020 року ОСОБА_2 повідомив їй про існуючу в нього пропозицію щодо укладення договору на придбання нерухомості у місті Стамбул (Туреччина) на вигідних для нього умовах, однак необхідної грошової суми йому не вистачало, у зв`язку з чим він попросив надати йому позику в розмірі 150 000 доларів США під відсотки строком на пів року. Зазначає, що 10 грудня 2020 року між нею і ОСОБА_2 було підписано договір позики №17 та враховуючи їх дружні і ділові відносини, а також те, що відповідач користувався авторитетом у неї та оточуючих його людей, вона не стала наполягати на оформленні обтяження його майна з метою забезпечення позики. У вересні 2021 року до неї звернувся її кредитор ОСОБА_1 , якому вона повинна була повернути борг за договором позики від 20 лютого 2019 року в розмірі 4 000 000 грн., які вона планувала повернути з грошових коштів, які повинен був віддати ОСОБА_2 . Враховуючи, що їй потрібно було віддавати позику ОСОБА_1 та зважаючи на те, що ОСОБА_2 не повернув грошові кошти та враховуючи її стан здоров`я і небажання займатись стягненням у судовому порядку, вона запропонувала ОСОБА_1 відступити на його користь право вимоги за вищевказаним договором позики, уклавши з ним договір №1 про відступлення права вимоги від 30 листопада 2021 року, за яким вона передала всі права вимоги за договором позики №17 від 10 грудня 2020 року, а також оригінали документів за актом приймання-передачі.
Від представника відповідача ОСОБА_5 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви. В обґрунтування зазначив, що відповідач не укладав і не підписував з ОСОБА_3 договір позики №17 від 10 грудня 2020 року та акт приймання-передачі позики від 10 грудня 2020 року, а суму позики відповідач не отримував у ОСОБА_3 .
Ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про передачу справи за підсудністю, а також задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про витребування доказів у ОСОБА_1 
21 листопада 2023 року ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська частково задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним і державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням належного ОСОБА_2 нерухомого майна, а також задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про призначення судово-технічної експертизи документів з зупиненням провадження у справі до закінчення проведення експертизи.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2024 року поновлено провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання.
12 лютого 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська викликано судових експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Олену Крижановську та Оксану Заковирко для з`ясування питань щодо надання додаткових матеріалів і умов проведення судово-технічної експертизи документів, яка призначена на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 листопада 2023 року.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про обов`язкову явку в підготовче судове засідання третьої особи – ОСОБА_3 
26 листопада 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника відповідача Українського С.С. про призначення комплексної судової технічної експертизи документів з зупиненням провадження у справі до закінчення проведення експертизи.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12 травня 2025 року поновлено провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання.
17 вересня 2025 року Новокодацьким районним судом міста Дніпра без виходу до нарадчої кімнати було оголошено про закриття підготовчого судового засідання з призначенням до розгляду справи по суті.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09 грудня 2025 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання договору позики недійсним з роз`ясненням ОСОБА_2 його право на звернення до суду із зазначеним позовом у загальному порядку.
Відповідачем ОСОБА_2 сформовано в системі «Електронний суд» додаткові пояснення в яких зазначив, що договір позики №17 від 10 грудня 2020 року не був спрямований на настання реальних правових наслідків і не супроводжувався передачею коштів та є продуктом шахрайського використання його підпису і має всі ознаки фіктивності.
Представником позивача ОСОБА_4 сформовано в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі, врахувавши письмову промову у судових дебатах додану до цієї заяви, в якій просив суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Представник відповідача Скорік Ю.Б. сформувала в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без її участі, врахувавши письмову промову у судових дебатах додану до цієї заяви, в якій заперечувала у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Третя особа - ОСОБА_3 не надала клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності, лише раніше надавала письмові пояснення в яких просила розглядати справи за її відсутності у зв`язку з її погіршенням станом здоров`я та пенсійного віку.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судом встановлено, що 10 грудня 2020 року між ОСОБА_3 (позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики №17 (т. 1 а. с. 199).
Відповідно до п. п. 1, 2 зазначеного договору позикодавець передає, а позичальник приймає у власність грошову позику в сумі 4 206 000 гривень (чотири мільйони двісті шість тисяч гривень), що еквівалентно 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США по курсу Національного Банку України на дату укладення договору. Факт отримання позики підтверджується актом приймання-передачі грошової суми у борг, підписаного сторонами на момент передачі позичальнику суми позики.
Пунктом 3 вищевказаного договору встановлено, що сторони домовилися, що позикодавець має право на отримання від позичальника відсотків від суми позики у розмірі 6 (шість) відсотків в місяць.
Згідно з п. п. 5, 7 договору позики сторони домовились, що позика, а також відсотки позичальник зобов`язується повернути позикодавцю готівкою в строк до 31 травня 2021 року (купюрами не старше 2009 р.) за адресою позикодавця, якщо сторони не досягли згоди відносно іншого місця передачі. Повернення позики повинно бути здійснено за адресою: АДРЕСА_1 .
Також відповідно до пункту 12 вищезазначеного договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, окрім виплати відсотків відповідно до п. 3 цього договору, позичальник виплачує суму індексу інфляції за увесь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми. 
Пунктом 14 договору позики передбачено, що сторони узгодили, що відступлення права вимоги у цьому договорі може бути проведено в односторонньому порядку без згоди боржника відповідно до ст. ст. 512-516 ЦК України.
Матеріалами справи підтверджено, що 10 грудня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписали акт приймання-передачі, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 вказаним актом приймання-передачі підтвердив, що на підставі договору позики №17 від 10 грудня 2020 року взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4 206 000 гривень (чотири мільйони двісті шість тисяч гривень), що в еквіваленті складає 150 000 доларів США по курсу НБУ на дату передачі коштів у позику, які зобов`язується повернути до 31 травня 2021 року, відповідно до п. 5 договору позики, а ОСОБА_3 вказаним актом підтвердила надання у борг грошову суму у розмірі 150 000 доларів США (сто п`ятдесят тисяч доларів США) (т. 1 а. с. 200).
Крім того, судом встановлено, що 30 листопада 2021 року між ОСОБА_3 (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір №1 про відступлення права вимоги (т. 1 а. с. 195-196).
Згідно з п.1.1. вказаного договору первісний кредитор передає належне йому право вимоги, яке виникло згідно договору позики №17 від 10 грудня 2020 року укладеного між первісним кредитором та ОСОБА_2 , а новий кредитор приймає право вимоги грошового зобовязання на суму 4 206 000 грн., що належне первісному кредитору за основним договором.
Відповідно до змісту акту №1 приймання-передачі документів від 30 листопада 2021 року судом встановлено, що ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 оригінали договору позики №17 від 10 грудня 2020 року та акту приймання-передачі грошових коштів від 10 грудня 2020 року на суму 4 206 000 грн. (т.1а. с. 197).
В матеріалах справи також наявний висновок експерта №3425-24 за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи, який складено судовими експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз 28 квітня 2025 року, згідно з якого: у договорі позики №17 від 10 грудня 2020 року встановлена наступна хронологічна послідовність виконання реквізитів: першочергово був виконаний друкований текст, а потім був виконаний підпис від імені ОСОБА_2 ; у договорі позики №17 від 10 грудня 2020 року встановлена наступна хронологічна послідовність виконання реквізитів: першочергово був надрукований текст, а потім був виконаний підпис від імені ОСОБА_3 ; у договорі позики №17 від 10 грудня 2020 року встановлена наступна хронологічна послідовність виконання реквізитів: першочергово був надрукований текст, а потім були виконані рукописні записи по тексту: «грудня, гривень, чотири, двісті, гривень, п`ятдесят»; в акті приймання-передачі від 10 грудня 2020 року встановлена наступна хронологічна послідовність виконання реквізитів: першочергово був виконаний друкований текст, а потім був виконаний підпис від імені ОСОБА_2 ; в акті приймання-передачі від 10 грудня 2020 року встановлена наступна хронологічна послідовність виконання реквізитів: першочергово був надрукований текст, а потім був виконаний підпис від імені ОСОБА_3 ; папір аркушів: договору позики №17 від 10 грудня 2020 року, акту приймання-передачі від 10 грудня 2020 року, договору №1 про відступлення права вимоги від 30 листопада 2021 року, акту №1 приймання-передачі документів від 30 листопада 2021 року – співпадає між собою за всіма визначеними показниками, що свідчить про їх спільну родову належність, а визначити належність зазначених аркушів до однієї партії паперу не видається можливим у зв`язку з відсутністю категорій порівняння, які дозволяють виявити індивідуалізуючи ознаки, притаманні конкретній партії (т. 3 а. с. 4-24).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачі порушують зобов`язання за даним договором.
Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю укладений у письмовій формі та посвідчений нотаріально договір позики є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень.
Стороною позивача було надано суду в якості доказу договір позики від 10 грудня 2020 року, який було укладено у формі письмового документу, а також акт приймання-передачі до вказаного договору, якими підтверджується факт передачі грошових коштів відповідачу.
Відповідач, всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодного належно-го, допустимого та достатнього доказу на підтвердження того, що договір позики не укладав-ся і грошових коштів ним не отримувалось.
Отже, існування заборгованості у відповідача за договором позики підтверджується оригіналами договору позики та акту приймання-передачі від 10 грудня 2020 року, які посвідчують факт передання відповідачу як позичальнику визначеної грошової суми позикодавцем.
При цьому суд враховує, що відповідач договір позики відповідно до положень ст. 1051 ЦК України не оспорював, цей договір недійсним у встановленому законодавством порядку також не визнано.
Більш того, відповідно до встановлених судом обставин, наявних у матеріалах доказів новим та належним кредитором по відношенню до відповідача ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , котрий користується всіма правами, передбаченими нормами і положеннями чинного законодавства України.
Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги, що в договорі позики №17 від 10 грудня 2020 року було визначено граничний строк повернення грошових коштів – до 31 травня 2021 року, але доказів повернення вказаних грошових коштів відповідачем не було надано, а на невиконанні умов договору щодо повернення суми позики наполягає позивач, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики, які не були повернуті відповідачем у встановлений договором строк.
При цьому, позивачем заявлено до стягнення суму боргу в гривні, яку розраховано виходячи з визначеного у п. 1 вищевказаного договору позики еквіваленту 150 000 доларів США за курсом НБУ на дату подання позовної заяви (станом на 27 грудня 2022 року) на рівні 36,56 грн. за 1 долар США, що загалом становить 5 484 000 грн.
Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.
Частиною 1 статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Разом з тим, положення ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відповідно до п.1 договору позики позичальник приймає у власність грошову позику в сумі 4 206 000 гривень (чотири мільйони двісті шість тисяч гривень), що еквівалентно 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США по курсу Національного Банку України на дату укладення договору.
Враховуючи, що позика не повернута до цього часу, та оскільки відповідач не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за курсом продажів доларів США по курсу Національного Банку України на день пред`явлення позову.
Згідно з відомостей офіційного сайту Міністерства фінансів України, станом на 27 грудня 2022 року в Національному банку України курс продажу долара США становив 36,56 грн.
Відтак, станом на дату пред`явлення позову сума основного боргу становить 5 484 000 грн. (150 000 доларів США*36,56 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача.
Крім того, позивачем заявлено до стягнення визначених п. 3 договору позики відсотків від суми позики в розмірі 6 відсотків у місяць, що становить 9 000 доларів США за кожен місяць користування грошовими коштами, на загальну суму в розмірі 51 000 доларів США за встановлений договором термін користування коштами до 31 травня 2021 року, що відповідно до курсу НБУ на дату подання позовної заяви (27 грудня 2022 року) на рівні 36,56 грн. за долар США.
Отже, сума, що підлягає стягненню за умовами договору повинна бути розрахована із суми позики в розмірі 5 484 000 грн. (150 000 доларів США*36,56 грн.) за час користування такою позикою і становить 329 040 грн. за повний місяць користування позикою (5 484 000 / 100) х 6, яка загалом за повних 5 місяців користування позикою становить 1 645 200 грн. + 219 360 грн. за неповний місяць користування позикою, що загалом становить 20 днів (саме така кількість днів визначена позивачем) (252 360 / 30) х 20, що на загальну суму 1 864 560 грн., вказаний розмір відсотків стороною відповідача не спростований та не надано свого контр розрахунку.
Таким чином, сума основної заборгованості та відсотків за користування коштами позики загалом становить 7 348 560 грн. (5 484 000 грн. + 1 864 560 грн.).
З приводу вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, суд дійшов такого висновку.
Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Так, згідно з розрахунком наданим позивачем сума інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань відповідачем за період з 01 червня 2021 року до 24 жовтня 2022 року становить 1 928 851,16 грн.; сума 3% річних суми 308 639,52 грн., які розраховано стороною позивача, виходячи з визначеної ними загальної суми заборгованості в розмірі 7 348 560 грн.
Крім того, відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Разом з тим, відповідно до пункту 12 договору позики, сторони дійшли згоди, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, окрім виплати відсотків відповідно до п. 3 цього договору, позичальник виплачує суму індексу інфляції за увесь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми.
Також пунктом 13 вказаного договору передбачено, що умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншу угоду й направлений на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право на застосування вимог пункту 12 договору позики, а тому з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 308 639,52 грн. та інфляційні втрати - 1 928 851,16 грн.
Також згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦПК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, суд також приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_3 відступила права вимоги щодо заборгованості відповідача на користь позивача ОСОБА_1 на підставі договору №1 про відступлення права вимоги від 30 листопада 2021 року, і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст.512, ст. 513 ЦК України та не спростоване належними, допустимими доказами стороною відповідача.
Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 12 405 грн.
Керуючись ст. ст. 202, 207, 526, 545, 610-612, 1046, 1047, 1049-1051 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики №17 від 10 грудня 2020 року в загальному розмірі 9 586 050,68 грн., яка складається з: 5 484 000 грн. – сума позики, 1 864 560 грн. - нараховані відсотки, 3 % річних - 308 639,52 грн., інфляційні втрати - 1 928 851,16 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені та документально підтверджені судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 12 405 грн.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Сторони: 

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації:  АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя:          Т.П. Терещенко