ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2026 р. | Справа № 520/28509/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 (суддя: Горшкова О.О., м. Харків) по справі № 520/28509/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області   
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі – відповідач ГУ ДМС в Харківській області), в якій просила:
- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області "Про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання" № НОМЕР_1 від 04.09.2025, яким відмовлено громадянці Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп.11 п.62 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого КМУ від 25.04.2018 №321, прийняте за заявою №205048280 від 22.08.2025;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 16.12.2005 за заявою №205048280 від 22.08.2025.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року по справі № 520/28509/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області "Про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання" № НОМЕР_1 від 04.09.2025, яким відмовлено громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп.11 п.62 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого КМУ від 25.04.2018 №321, прийняте за заявою №205048280 від 22.08.2025.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянки Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 16.12.2005 за заявою №205048280 від 22.08.2025.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області сплачену суму судового збору у розмірі 1211, 20 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення про відмову в обміні посвідки прийнято на підставі отриманої від ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області інформації про те, що посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.12.2005 видано ОСОБА_1 із порушенням вимог Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню. Крім того, наказом Державної міграційної служби України від 29.10.2025 № 299 зазначену посвідку визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню і знищенню. Також апелянт вважає, що суд першої інстанції, зобов`язавши відповідача оформити та видати позивачу нову посвідку, втрутився у дискреційні повноваження органу міграційної служби, оскільки прийняття відповідного рішення належить до компетенції ГУ ДМС у Харківській області та передбачає перевірку наявності визначених законодавством підстав для оформлення і видачі посвідки.
Позивач правом подання відзиву на позов не скористалася, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судовим першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 , громадянка Китаю, уродженка Китайської Народної Республіки, що підтверджується національним паспортом серії НОМЕР_3 .
16.12.2005 УГІРФО ГУМВС України в м. Києві на підставі Закону України «Про імміграцію» документовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідкою на постійне проживання в Україні, що не містить безконтактний електронний носій серії НОМЕР_2 терміном дії безстроково.
20.11.2007 Валківським РВ ГУМВС України в Харківський області зареєстровано місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .
22.08.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до ГУ ДМС у Харківській області з заявою про оформлення та отримання посвідки на постійне проживання в Україні у вигляді картки, що містить безконтактний електронний носій, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 321 від 25.04.2018, замість посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 16.12.2005.
04.09.2025 ГУ ДМС України в Харківській області відносно гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було прийнято рішення № 630123000257901 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання, на підставі підпункту 11 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 25.04.2018 № 321, та надано копію визначеного рішення.
26.09.2025 представник позивача звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області з адвокатським запитом № A3-01-к /25, яким просив надати інформацію та копії документів, які слугували підставою для прийняття рішення від 04.09.2025.
ГУ ДМС України в Харківській області листом № 6301.5.1-17914/63.2-25 від 30.09.2025 надано представнику позивача копії матеріалів, які слугували підставою для відмови в оформленні посвідки на постійне проживання позивачу, а саме: рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області «Про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 04.09.2025, лист Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області «Про надання інформації» № 6301.5.1-24430/-25 від 25.08.2025, лист ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 8010.6.1-47839/8074-25 від 03.10.2025.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася з зазначеним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення містить лише посилання на підпункт 11 пункту 62 Порядку № 321, однак відповідачем не зазначено конкретної передбаченої законом підстави для відмови в оформленні посвідки та не надано належних доказів її існування. Судом враховано відсутність в матеріалах справи доказів подання позивачем неповної чи недостовірної інформації або приховування нею відомостей. Враховуючи відсутність визначених пунктом 62 Порядку № 321 підстав для відмови, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний оформити та видати позивачці нову посвідку, а відповідні повноваження у спірних правовідносинах не є дискреційними, оскільки існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).
Згідно з частиною третьою статті 3 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до частини першої та частини другої статті 5 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.
Підставою для видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у частині сімнадцятій статті 4 цього Закону, є відповідний указ Президента України про припинення громадянства України та заяви таких осіб.
Відповідно до пункту 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 25.04.2018 №321 (далі - Порядок №321), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 321, посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 321 обмін посвідки здійснюється у разі:
1) зміни інформації, внесеної до посвідки;
2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;
3) закінчення строку дії посвідки;
4) непридатності посвідки для подальшого використання;
5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).
Відповідно до пункту 16 Порядку № 321, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.
Згідно з пунктом 18 Порядку №321, у разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).
Порядок подання документів для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обміну посвідки та їх розгляд визначено у пунктах 40-46 Порядку №321.
При цьому, пунктом 40 Порядку №321 передбачено, для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:
1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);
2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;
3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;
4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 нього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають 5ути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;
6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.
Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач подала необхідні для обміну посвідки документи. Доказів наявності у відповідача зауважень щодо повноти поданих документів, їх оформлення або достовірності зазначених у них відомостей матеріали справи не містять.
Пунктом 44 Порядку №321 визначено, що якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС,
У разі коли втрачена, або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана іншим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, для підтвердження видачі не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається запит.
Відповідно до пункту 45 Порядку №321, перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі "Службові відмітки" заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.
За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.
Пунктом 46 Порядку №321 визначено, що після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.
Отже, направлення відповідачем запиту до територіального органу ДМС, яким було видано посвідку, відповідало процедурі, визначеній Порядком № 321. Водночас, отримана за результатами такого запиту інформація могла бути підставою для відмови в обміні посвідки лише за умови, що відповідна підстава прямо передбачена законом і фактично існувала на час прийняття рішення.
Відповідно до пункту 62 Порядку №321, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:
1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;
2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;
3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;
4) встановлено належність особи до громадянства України;
5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;
6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;
7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;
8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився;
9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію;
10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;
11) в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 63 Порядку №321, копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.
Зі змісту наведених норм вбачається, що посилання на підпункт 11 пункту 62 Порядку № 321 не є достатнім обґрунтуванням відмови. Зазначене положення має відсильний характер, а тому в рішенні повинна бути наведена конкретна норма закону, якою передбачено відповідний випадок відмови, а також установлені фактичні обставини, що свідчать про її застосовність.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2025 ГУ ДМС у Харківській області направило до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області запит № 6301.5.1/24430-25 щодо перевірки матеріалів справи про надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію та документування її посвідкою на постійне проживання.
У відповідь на зазначений запит ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повідомило, що посвідку серії НОМЕР_2 від 16.12.2005 видано з порушенням вимог Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню.
На підставі цієї інформації ГУ ДМС у Харківській області прийняло рішення від 04.09.2025 № 630123000257901 про відмову ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання відповідно до підпункту 11 пункту 62 Порядку № 321.
Разом з цим, ані оскаржуване рішення, ані матеріали, які стали підставою для його прийняття, не містять посилання на конкретну норму закону, що передбачала можливість відмови в обміні посвідки у зв`язку лише з одержанням інформації про допущені під час її первинного оформлення порушення.
Крім того, станом на 04.09.2025 рішення про визнання посвідки серії НОМЕР_2 недійсною або її скасування прийнято не було. У відповіді ЦМУ ДМС зазначено лише про те, що ця посвідка підлягає скасуванню. Така інформація свідчила про необхідність вирішення компетентним органом питання щодо подальшої чинності посвідки, однак не замінювала відповідного рішення і не припиняла її дію.
Доказів скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію на час прийняття спірного рішення матеріали справи також не містять. Відтак, передбачена підпунктом 9 пункту 62 Порядку № 321 підстава для відмови у вигляді встановлення факту скасування дозволу на імміграцію на той момент була відсутня.
Колегія суддів зауважує, що правомірність рішення суб`єкта владних повноважень оцінюється з огляду на фактичні та правові підстави, які існували на час його прийняття. Суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати законність свого рішення обставинами, які виникли після його ухвалення та не були покладені в його основу.
Враховуючи викладене, наказ Державної міграційної служби України від 29.10.2025 № 299, пунктом 3 якого посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 16.12.2005 визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню і знищенню, не усуває допущених під час прийняття спірного рішення недоліків та не може надавати йому правомірності задньою датою.
Отже, оскаржуване рішення від 04.09.2025 № 630123000257901 не містить конкретної правової підстави для відмови, передбаченої законом, та прийняте за відсутності рішення про скасування посвідки або дозволу на імміграцію, а тому не відповідає критеріям обґрунтованості та правової визначеності, установленим частиною другою статті 2 КАС України.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ДМС у Харківській області від 04.09.2025 № 630123000257901 та наявність підстав для його скасування.
Обираючи належний спосіб правового захисту порушеного права позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями, та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Законом України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” врегульовані відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України. Так, статтею 17 зазначеного Закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі “Гурепка проти України” (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, пункт 59) зазначив, “що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується; спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце”.
Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення).
Враховуючи наведені обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, та приписи чинного законодавства, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання ГУ ДМС у Харківській області здійснити оформлення та видачу громадянці Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні замість посвідки серії НОМЕР_2 від 16.12.2005 за заявою № 205048280 від 22.08.2025.
Зважаючи на повноту встановлення обставин справи, наявність у позивача чинного дозволу на імміграцію, подання нею повного пакета необхідних документів та відсутність передбачених пунктом 62 Порядку № 321 підстав для відмови в оформленні посвідки за заявою № 205048280 від 22.08.2025, колегія суддів вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. За встановлених у цій справі обставин повноваження відповідача не передбачають можливості вибору між кількома правомірними варіантами поведінки, а зумовлюють єдиний законний варіант — оформлення та видачу ОСОБА_1 нової посвідки на постійне проживання в Україні.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №820/1329/17, від 24.01.2020 у справі №820/1719/18 та від 17.08.2020 у справі №820/1683/18, від 14.12.2020 у справі № 820/1684/18, які суди враховують у силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п. 58), суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 по справі № 520/28509/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | (підпис) | С.П. Жигилій
Судді | (підпис)  (підпис) | Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова