Справа № 127/31752/25
Провадження № 2/127/7048/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Іщук Т. П.,
за участі секретарі судового засідання Коваленко Д. І.,
представника позивача-відповідача - адвоката Країла С. В., представника відповідача-позивача – адвоката Мишковської Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини майна особистою власністю та поділ майна подружжя, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували з 21 серпня 2004 року по 02 листопада 2017 року в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами 29 жовтня 2013 року придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,8 кв.м, ринковою вартістю 2813587,00 грн. Вважаючи, що дане майно є спільним сумісним майном подружжя, виходячи із рівності часток подружжя у спірному майні, просила визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, а також стягнути судові витрати.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 
06 листопада 2025 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він з ОСОБА_1 з 21 серпня 2004 року по 02 листопада 2007 року дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, 08 квітня 2013 року він уклав кредитний договір №20-Ф/2013 з ПАТ АБ «Укргазбанк» за яким отримав кредит 286280,00 грн для інвестування в об`єкт будівництва, яким є квартира АДРЕСА_2 , квартира складається з 2-х кімнат, знаходиться на 2-ому поверсі, загальною проектною площею 59,9 кв.м, житловою проектною площею 31,0 кв.м, шляхом внесення коштів Фонду фінансування будівництва виду А відповідно до умов Договору №А 1/37-2/30 про участь у Фонді фінансування будівництва від 27 березня 2013 року, який укладено між позичальником та ТОВ «ВінінвестБуд»; строк кредитування з 08 квітня 2013 року по 07 квітня 2028 року, процентна ставка – 16% річних. У забезпечення виконання зобов`язань було укладено договір іпотеки від 08 квітня 2013 року. Вказане кредитне зобов`язання також було забезпечене договором поруки №20 від 20 серпня 2013 року, укладеним з ОСОБА_1 . Тобто ОСОБА_1 відомо про придбання спірної квартири за кредитні кошти, а також те, що значну частину кредиту було сплачено після розірвання шлюбу за особисті кошти. У повному обсязі кредит було сплачено у грудні 2022 року. За період з 04 вересня 2013 року по 02 листопада 2017 року, тобто під час шлюбу, в рахунок сплати кредиту було внесено 226560,45 грн, а за період з 03 листопада 2017 року по 04 грудня 2022 року – 218308,88 грн. Тобто за особисті кошти ОСОБА_2 погашено 49% загальної вартості кредиту, сплаченого за спірну квартиру, що вказує на те, що 49% квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а поділу у рівних частках- підлягає 51% квартири. За таких обставин просить визнати за ОСОБА_2 , право особистої власності на 49/100 частин квартири АДРЕСА_1 , провести поділ спільного майна подружжя визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 51/100 частин квартири АДРЕСА_1 в рівних частках по 255/1000 за кожним, а також стягнути судові витрати, зокрема витрати на правничу допомогу в розмір 40000,00 грн. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2025 року прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Об`єднано зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. 
15 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву представника ОСОБА_1 де вказує про те, що ОСОБА_2 пропустив строк на звернення до суду із зустрічним позовом, а поважні причини, що перешкоджали б йому подати його вчасно відсутні. Посилаючись на встановлену законодавством презумпцію спільності права власності подружжя, а також нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, виходячи із рівності часток подружжя у спірному майні, вважає, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності сторін і підлягає поділу в рівних частках. Щодо витрат відповідача-позивача на правничу допомогу, то вважає їх неспівмірними, оскільки категорія справ зі спірних правовідносин відноситься до справ незначної складності в силу наявності сформованої сталої судової практики. В свою чергу зазначає, що судові витрати, пов`язані із розглядом справи, які уже понесла позивач-відповідач складаються із 11254,35 грн судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 45000,00 грн. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2026 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача-відповідача адвокат Країло С. В. первісні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, а також відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 . 
Представник відповідача-позивача ОСОБА_3 первісні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , а зустрічний позов – задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, вказуючи при цьому, що рішення суду повинно бути справедливим.
Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.
Судом установлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2004 року, який розірвано заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2017 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21 жовтня 2020 року №00028240802.
27 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ВінІнвестБуд» укладено договір №А 1/37-2/30 про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого ОСОБА_2 на підставі повного визнання Правил Фонду фінансування будівництва, створеного ТОВ «ВінІнвестБуд» фонду фінансування будівництва типу «А» забудовником Концерном «Поділля» об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 ТОВ «ВінІнвестБуд», передає у довірчу власність кошти з метою отримання у власність об`єкта інвестування. 
Згідно п. 1.3 договору за ОСОБА_2 закріплюється об`єкт інвестування з основними технічними характеристиками: будівельна адреса – АДРЕСА_3 , номер приміщення – 37, загальна проектна площа – 59,90 кв.м, житлова проектна площа – 31,00 кв.м, поверх – 2, кількість кімнат – 2.
Вартість об`єкта інвестування на момент підписання договору складає 381710,00 грн (п. 1.4 договору).
У п. 1.7 визначено графік придбання вимірних одиниць об`єкту інвестування: до 04 квітня 2013 року – 14,98 кв.м, до 17 квітня 2013 року – 44,92 кв. м. 
Згідно квитанції від 04 квітня 2013 року №0517879639 ОСОБА_2 внесено кошти у фонд фінансування будівництва житла за договором №А 1/37-2/30 в сумі 95430,00 грн, а також згідно квитанції від 04 квітня 2013 року № 0517879665 плату за управління майном за договором №А 1/37-2/30 в сумі 1000,00 грн.
08 квітня 2013 року ОСОБА_2 та ТОВ «ВінІнвестБуд» укладено додаткову угоду №1 до договору №А 1/37-2/30 про участь у фонді фінансування будівництва від 27 березня 2013 року, якою, зокрема, узгоджено, що ОСОБА_2 отримує кредит в банку для оплати вартості залишкової кількості вимірних одиниць об`єкту інвестування, що дорівнює 75 відсоткам загальної проектної площі об`єкта інвестування, вказаної у п. 1.3 договору.
08 квітня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №20-Ф/2013 згідно якого останній отримав кредит у сумі 286280,00 грн для інвестування в об`єкт будівництва, яким є квартира АДРЕСА_2 , квартира складається з 2-х кімнат, знаходиться на 2 поверсі, загальною проектною площею 59,90 кв.м, житловою проектною площею 31,00 кв.м, шляхом внесення коштів Фонду фінансування будівництва виду А, відповідно до умов Договору №А 1/37-2/30 про участь у Фонді фінансування будівництва від 27 березня 2013 року строком з 08 квітня 2013 року по 07 квітня 2028 року зі сплатою 16% річних за користування кредитними коштами у межах строку кредитування. Сторонами також узгоджено, що проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником згідно умов цього договору та з урахуванням умов Договору про надання часткової компенсації процентів №20 від 08 квітня 2013 року.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 08 квітня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір поруки 20, за яким ОСОБА_1 поручилась перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №20-Ф/2013 від 08 квітня 2013 року та несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.
Окрім того, 08 квітня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно без оформлення застави. 
Згідно п. 2.1 договору предметом іпотеки є майнові права на квартиру АДРЕСА_2 , квартира складається з 2-х кімнат, знаходиться на 2 поверсі, загальною проектною площею 59,90 кв.м, житловою проектною площею 31,00 кв.м, яка є об`єктом інвестування у відповідності до договору №А 1/37-2/30 про участь у Фонді фінансування будівництва від 27 березня 2013 року.
29 жовтня 2013 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 листопада 2013 року серії НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18 лютого 2025 року №413916272 та дослідженим судом оригіналом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 листопада 2013 року, копія якого долучена до матеріалів справи.
Рішенням Вінницької міської ради від 28 серпня 2015 року №2261 «Про включення в адресну схему переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, площ м. Вінниці, які затверджені рішенням виконавчого комітету від 30.07.2015р. №1663» затверджено нові назви вулиць та включено до адресної схеми м. Вінниці, зокрема, бувшу назву вулиці Бохоницької сільської ради – вул. Миколаївська.
Судом також встановлено, що на виконання умов кредитного договору №20-Ф/2013 ОСОБА_2 вносилися кошти:
-27 травня 2013 року – 2110,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5878_1), а також 42,44 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №3613607);
-27 червня 2013 року – 2320,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5878_181), а також 42,44 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №4064627);
-26 липня 2013 року – 2292,45 грн на погашення заборгованості (квитанція №7499_4), а також 42,44 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №4462393);
-23 серпня 2013 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5878_1), а також 42,44 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №4846124);
-23 вересня 2013 року – 2340,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5732_1), а також 42,44 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №5242254);
-23 жовтня 2013 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №8659_1), а також 42,44 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №5662269);
-22 листопада 2013 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5878_1), а також 42,44 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №6072264);
-18 грудня 2013 року 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №6417155);
-20 грудня 2013 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №8659_3);
- 20 січня 2014 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №8659_3), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №6797958);
-20 лютого 2014 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5732_1), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №7206338);
-20 березня 2014 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9011_1), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №7557813);
-18 квітня 2014 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9011_1), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №7913460);
-16 травня 2014 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9011_1), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №8183276);
-16 червня 2014 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9011_7), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №8537336);
-16 липня 2014 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9011_2), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №8910782);
-15 серпня 2014 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №8659_2), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №9290305);
-15 вересня 2014 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9011_2), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №9629699);
-15 жовтня 2014 року – 2350,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5778_1), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №9948933);
-14 листопада 2014 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5878_2), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №10283053);
-12 грудня 2014 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9011_6), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №10564482);
-12 січня 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5778_2), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №10800476);
-12 лютого 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №8659_3), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №11120863);
-12 березня 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5732_2), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №11421728);
-10 квітня 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №8405_1), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №11733424);
-08 травня 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5732_1), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція № 11999795).
-08 червня 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5732_2), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №12286290);
-08 липня 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9498_1), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №12626904);
-07 серпня 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5749_3), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №12983910);
-07 вересня 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9556_59), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №13313549);
-07 жовтня 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №8405_3), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №13668432);
-06 листопада 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №8405_4), а також 45,07 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №14043013);
-04 грудня 2015 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №7499_1), а також 50,99 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №14405527);
-05 січня 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5749_13), а також 50,99 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №14772497);
-11 лютого 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №8405_1), а також 50,99 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №15231605);
-14 березня 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9556_1), а також 50,99 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №15623822);
-14 квітня 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9556_3), а також 50,99 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №16034358);
-12 травня 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №8405_1), а також 50,99 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №16347387);
-07 червня 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9556_1), а також 71,65 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №16666547);
-07 липня 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9850_3), а також 53,65 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №17039469);
-02 серпня 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9556_2), а також 53,65 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №17357018);
-09 вересня 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9556_1), а також 53,65 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №17809566);
-06 жовтня 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9556_1), а також 53,65 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №18331931); 
-04 листопада 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9580_1), а також 53,65 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №18977270);
-08 грудня 2016 року – 2300,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №7499_1), а також 59,20 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №19699847); 
-10 січня 2017 року – 2500,20 грн на погашення заборгованості (квитанція №9580_3), а також 118,40 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №20339913);
-09 лютого 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9580_1), а також 118,40 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №21003719);
-07 березня 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №11131_1), а також 118,40 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №21593162);
-05 квітня 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №11131_5), а також 118,40 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №22274131);
-05 травня 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №11230_2), а також 118,40 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №22953425);
-07 червня 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9850_13), а також 118,40 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №23709232);
-06 липня 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №11230_1), а також 118,40 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №24351760);
-04 серпня 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №11230_1), а також 118,40 грн комісії (квитанція №25084402);
-05 вересня 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №11230_2), а також 118,40 грн комісії (квитанція №25855737);
-05 жовтня 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9580_1), а також 118,40 грн комісії (квитанція №26639036);
-07 листопада 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9580_2), а також 118,40 грн комісії (квитанція №27455228);
-06 грудня 2017 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №7499_2), а також 118,40 грн комісії за супроводження договору про надання часткової компенсації процентів (квитанція №28208578);
-10 січня 2018 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9850_1), а також 138,00 грн комісії (квитанція №28999081);
-07 лютого 2018 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №9580_1), а також 137,75 грн комісії (квитанція №29688409);
-07 березня 2018 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №12136_723), а також 137,75 грн комісії (квитанція №30383809);
-04 квітня 2018 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №5787_5), а також 137,75 грн комісії (квитанція №31071266);
-07 травня 2018 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №12136_2), а також 137,75 грн комісії (квитанція №31854865);
-08 червня 2018 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №32672678), а також 137,75 грн комісії (квитанція №32672830);
-06 липня 2018 року – 2500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №33385342), а також 137,75 грн комісії (квитанція №33385482);
-06 серпня 2018 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №34193365), а також 137,50 грн комісії (квитанція №34193479);
-07 вересня 2018 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №35032518), а також 137,75 грн комісії (квитанція №35032627);
-08 жовтня 2018 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №35813325), а також 137,75 грн комісії (квитанція №35813267);
-05 листопада 2018 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №36528843), а також 137,75 грн комісії (квитанція №36528796);
-07 грудня 2018 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №37353163), а також 137,75 грн комісії (квитанція №37352968);
-08 січня 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №38046245), а також 154,40 грн комісії (квитанція №38046326);
-08 лютого 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №38816454), а також 154,40 грн комісії (квитанція №38816628);
-06 березня 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №39492170), а також 154,40 грн комісії (квитанція №39492287);
-09 квітня 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №40351328), а також 154,40 грн комісії (квитанція №40351254);
-08 травня 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №41037487), а також 154,40 грн комісії (квитанція №41037401);
-06 червня 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №41779997), а також 154,40 грн комісії (квитанція №41779917);
-08 липня 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №42586038), а також 154,40 грн комісії (квитанція №42585967);
-07 серпня 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №43390290), а також 154,40 грн комісії (квитанція №43390208);
-09 вересня 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №44221840), а також 154,40 грн комісії (квитанція №44221765);
-07 жовтня 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №44968836), а також 154,40 грн комісії (квитанція №44968901);
-06 листопада 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №45747204), а також 154,40 грн комісії (квитанція №45747329);
-06 грудня 2019 року – 3000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №46483899), а також 154,40 грн комісії (квитанція №46484001);
-09 січня 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №47042267), а також 174,80 грн комісії (квитанція №47042323);
-07 лютого 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №47659684), а також 174,80 грн комісії (квитанція №47659814);
-06 березня 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №48245808), а також 174,80 грн комісії (квитанція №48245914);
-03 квітня 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №48690399), а також 174,80 грн комісії (квитанція №48690470);
-08 травня 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №49153458), а також 174,80 грн комісії (квитанція №49153545);
-05 червня 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №49625485), а також 174,80 грн комісії (квитанція №49625559);
-06 липня 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №50170515), а також 174,80 грн комісії (квитанція №50170701);
-07 серпня 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №50800971), а також 174,80 грн комісії (квитанція №50801085);
-07 вересня 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №51352768), а також 174,80 грн комісії (квитанція №51352564);
-15 вересня 2020 року –10,20 грн комісії (квитанція №51507944);
-09 жовтня 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №51989578), а також 185,00 грн комісії (квитанція №51989677);
-09 листопада 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №52548166), а також 185,00 грн комісії (квитанція №52548222);
-07 грудня 2020 року – 3500,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №53079038), а також 185,00 грн комісії (квитанція №53079121);
-12 січня 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №53679572), а також 222,00 грн комісії (квитанція №53679747);
-08 лютого 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №54163310), а також 222,00 грн комісії (квитанція №54163387);
-10 березня 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №54702677), а також 221,90 грн комісії (квитанція №54702733); 
-09 квітня 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №55273824), а також 221,70 грн комісії (квитанція №55273908);
-11 травня 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №55793426), а також 222,00 грн комісії (квитанція №55793528);
-08 червня 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №56327099), а також 222,00 грн комісії (квитанція №56327189); 
-09 липня 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №56907686), а також 222,00 грн комісії (квитанція №56907796); 
-09 серпня 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №57484140), а також 222,00 грн комісії (квитанція №57484247);
-10 вересня 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №58098232), а також 222,00 грн комісії (квитанція №58098337);
-08 жовтня 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №58641858), а також 222,00 грн комісії (квитанція №58641948);
-09 листопада 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №59194226), а також 222,00 грн комісії (квитанція №59194316);
-09 грудня 2021 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №59771120), а також 240,50 грн комісії (квитанція №59771214);
-11 січня 2022 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №60333875), а також 240,50 грн комісії (квитанція №60333988);
-07 лютого 2022 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №60808440),
-11 березня 2022 року – 4000,00 грн на погашення заборгованості (квитанція №61204600), а також 240,50 грн комісії (квитанція №61204629);
-12 квітня 2022 року – 33294,48 грн на погашення заборгованості (квитанція №14474_5), а також 240,50 грн комісії (квитанція №61409531).
Тобто частина коштів на погашення кредиту була внесена до розірвання шлюбу 02 листопада 2017 року, а частина – після.
Згідно консультаційного висновку ТОВ «Експерт Компані+» №04/25-07 на дату оцінки 17 квітня 2025 року оціночна вартість спірної квартири становить 2813587,00 грн.
Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).
Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України).
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Тобто, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом. Відповідний правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 712/8602/19).
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом установлено, що спірне нерухоме майно – квартира, було придбано сторонами в справі під час шлюбу, а тому існують правові підстави для визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя. 
Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно не надано.
Відповідач - позивач ОСОБА_2 , обґрунтовуючи зустрічний позов, посилався на погашення ним 49% кредитних зобов`язань на суму 218308,88 грн за рахунок особистих коштів після розірвання шлюбу між сторонами у зв`язку з чим просив визнати 49/100 часток квартири його особистою власністю.
Однак суд відхиляє зазначені доводи, оскільки вказане не є підставою для визнання частини квартири особистим майном. Спірна квартира придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Саме тоді виник об`єкт права спільної сумісної власності. Під час її придбання сторони не обумовлювали її придбання у спільну часткову власність. Квартира придбана за рахунок кредитних коштів, які залучалися в інтересах сім`ї, а тому спірна квартира з моменту її набуття набула правового режиму спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя щодо спірної квартири та таке майно залишається їхньою спільною сумісною власністю. Сам по собі факт погашення відповідачем-позивачем кредитної заборгованості після розірвання шлюбу не свідчить про виникнення у нього особистої приватної власності на відповідну частину квартири та не змінює статус спільності набутого під час шлюбу майна. Відповідач - позивач помилково ототожнює кредитні платежі з виникненням права власності. Спірна квартира залишається об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя до моменту її поділу. 
Здійснення одним із колишнього подружжя після розірвання шлюбу платежів на виконання кредитних зобов`язань може бути підставою для вирішення питання про відшкодування понесених витрат або стягнення відповідної компенсації, однак саме пособі не є підставою для зміни правового режиму майна та визнання частини такого майна особистою приватною власністю платника.
Верховний Суду у постановах від 17 листопада 2021 року у справі № 756/11915/17, від 25 лютого 2026 року у справі №712/7843/21 виснував, що якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регресу) до іншого з подружжя у відповідній частині.
Тобто ОСОБА_2 має правові підстави для вирішення питання щодо повернення за рахунок другого з подружжя як солідарного боржника половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів у рахунок погашення боргового зобов`язання за кредитом, який використаний в інтересах сім`ї, а не визнання частини квартири пропорційно розміру погашеного зобов`язання після розірвання шлюбу особистою власністю.
Майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі та є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. 
Згідно з ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі та є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.
Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.
Доказів, які б підтверджували обставини, визначені ч.2, 3 ст.79 СК України, та давали підстави стверджувати про відступлення від рівності часток, матеріали справи не містять. 
Сам факт погашення 49% кредитних зобов`язань на суму 218308,88 грн за рахунок особистих коштів після розірвання шлюбу між сторонами не є підставою для відступу від принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності. Як вказувалося така обставина може бути підставою для вирішення питання взаємних майнових розрахунків між сторонами, однак не зумовлює виникнення у платника більшої частки у праві власності на квартиру. При цьому суд звертає увагу, зо відповідач-позивач фактично обґрунтовує свої вимоги не наявністю підстав для відступу від рівності часток, а понесенням ним після припинення шлюбу витрат щодо виконання кредитного зобов`язання, що не є тотожними правовими категоріями.
Верховний Суд також неодноразово виснував, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Відповідне роз`яснення викладене і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».
Наразі ані позивач-відповідач, ані відповідач-позивач згоду на отримання компенсації та припинення своєї частки в праві на це майно не надавали, не вчинили дій визначених ст.71 СК України, а матеріали справи не містять відомостей щодо можливого реального поділу цього майна, тому визначення часток подружжя в цьому майні відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Отже, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що оскільки спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках, тому первісний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, тоді як у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 необхідно відмовити. Відповідно у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за кожним із подружжя слід визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст.141 ЦПК України.
Зважаючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , тому понесені ним судові витрати слід залишити за ним. 
З огляду на задоволення первісного позову з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 11254,35 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
За змістом ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.
За положеннями п. 4. ст. 1, ч. 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ст.137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року в справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансовго стану обох сторін.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). 
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року в справі № 554/2586/ 16-ц.
Позивачем-відповідачем ОСОБА_1 заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 45000,00 грн та в їх підтвердження надано: витяг з договору №10/25 про надання правничої допомоги від 20 лютого 2025 року, додаткову угоду №1 до договору №10/25 про надання правничої (правової) допомоги від 20 лютого 2025 року, акт №1 прийому-здачі наданих послуг від 06 жовтня 2025 року, акт №2 прийому здачі наданих послуг від 24 грудня 2025 року, платіжну інструкцію №198 від 06 жовтня 2025 року на суму 15000,00 грн, платіжну інструкцію №243 від 24 грудня 2025 року на суму 30000,00 грн.
Позивач-відповідач ОСОБА_1 скористалася правом на правничу допомогу та уклала з адвокатом Країло С. В. договір №10/25 про надання (правничої) правової допомоги від 20 лютого 2025 року.
Зі змісту п. 1.1 договору слідує, що адвокат приймає на себе доручення від клієнта надавати йому правову допомогу – професійну правничу допомогу, включаючи представництво й інші види адвокатської діяльності щодо захисту прав, свобод та інтересів клієнта при вирішенні спору щодо поділу спільної сумісної власності бувшого подружжя.
Згідно п. 3.1-3.2 договору клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар у фіксованій сумі у розмірі 15000,00 грн. Сплачена сума відповідає і складає розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, враховуючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката відповідно до обсягу наданих послуг і виконаних робіт. 
Додатковою угодою №1 до договору клієнт та адвокат узгодили внесення змін до п. 3.1. договору, визначивши розмір гонорару у фіксованому розмірі у сумі 45000,00 грн.
Визначений розмір гонорару сплачений Іщук Н. М. адвокату, що підтверджується платіжною інструкцією №198 від 06 жовтня 2025 року на суму 15000,00 грн, платіжною інструкцією №243 від 24 грудня 2025 року на суму 30000,00 грн.
Згідно акту №1 прийому-здачі наданих послуг від 06 жовтня 2025 року та акту №2 прийому здачі наданих послуг від 24 грудня 2025 року послуги, замовлені клієнтом, надані адвокатом у повному обсязі та у визначений сторонами строк.
Оцінюючи надані стороною позивача-відповідача докази, суд вважає, що вони в їх сукупності є достатніми для вирішення питання розподілу цього виду судових витрат.
Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу, суд зважає, що предметом позову є поділ майна подружжя, спір стосувався лише одного об`єкта (квартири), питання поділу майна подружжя не потребує вивчення значної кількості нормативно-правових актів і судової практики та в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг наданих стороною позивача -відповідача доказів є невеликим, а формування позиції та підготовка матеріалів не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Наразі звертає увагу, що розмір витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 45000,00 грн є завищеним, не відповідає критеріям розумності та виправданості та є неспівмірним. Тому, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.
На підставі викладеного, керуючись ст. 57, 60, 61, 63, 69-72 СК України, ст. 325, 364, 365, 368, 372, 544 ЦК України, ст. 2, 4, 6, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.
Поділити спільне сумісне майно подружжя та визнати:
- за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,8 кв.м, житловою площею 30,9 кв. м,
- за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 59,8 кв.м, житловою площею 30,9 кв. м.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11254,35 грн судового збору, а також 15000,00 грн витрат на правничу допомогу.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини майна особистою власністю та поділ майна подружжя відмовити.
Судові витрати, понесені ОСОБА_2 , залишити за відповідачем-позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ,
Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 20.07.2026.

Суддя: