ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7749/26 Справа № 213/2476/22 | | Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Лідовська А.А.,
учасники справи:
заявник (боржник) – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (стягувач),
Приватний виконавець виконавчого округу 
Дніпропетровсьої області Русецька Оксана Олександрівна, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційними скаргами приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровсьої області Русецької Оксани Олександрівни та Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2026 року, постановлену суддею Мазуренком В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення не вказана,

ВСТАНОВИВ

30 квітня 2026 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровсьої області Русецької О.О., яка обгрунтована тим, що в провадженні приватного виконавця перебуває виконавче провадження про стягнення з нього заборгованості. 29.04.2026р. він дізнався, що єдине його житло виставлене на публічні торги, які відбудуться 19.05.2026 року. Вважає дії виконавця протиправними, оскільки заборонено звернення стягнення на єдине житло боржника у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням не перевищує 50 розмірів мінімальної заробітної плати. 
Просив зобов`язати приватного виконавця зняти з аукціону та припинити продаж квартири скаржника.
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2026 скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни задоволено.
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецьку Оксану Олександрівну припинити публічні торги з продажу єдиного житла боржника, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в межах ВП №80284992.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що на момент передачі майна на реалізацію (08.04.2026 року) сума заборгованості за виконавчим провадженням складала 431 992,82 грн., тобто більше 20 розмірів мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата в Україні з 01.01.2026 року становить 8 647 грн. на місяць).
Зазначає, що твердження скаржника про порушення приватним виконавцем процедури передачі єдиного нерухомого майна на реалізацію з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих активів України щодо удосконалення порядку виконання судових рішень, рішень інших органів та цифровізації окремих етапів виконавчого провадження від 07.04.2026 року за № 4833-ІХ, який набув чинності 24.04.2026 року, вводить суд в оману, оскільки передача майна відбулась до моменту набуття чинності Законом України від 07.04.2026 року за № 4833-ІХ, який передбачає, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 50 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється, крім випадків: 
1) якщо таке майно є предметом застави (іпотеки) за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно; 
2) відшкодування збитків та шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Звертає увагу, що законом визначені підстави для зняття майна з аукціону: погашення боргу, рішення суду, порушення процедури, відсутність учасників, звернення третьої особи, виявлення неможливості реалізації. Відповідно до вимог ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», передбачено чітко визначений перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.
Посилається на помилковість посилання суду першої інстанції на висновки, які містяться в постанові Велиої Палати Верховного Суду у справі №910/2592/19 від 13.02.2024 року при розгляді цієї справи, оскільки порушень порядку підготовки до аукціону з подальшим виставленням майна на реалізацію в судовому порядку під час розгляду справи не виявлено, а отже процедура передачі майна на реалізацію вважається такою, що проведена відповідно до чинного законодавства. Крім того, у вищевказаній постанові йде мова про оскарження процедури проведення торгів, тоді як в суді першої інстанції предметом оскарження були виключно дії приватного виконавця. 
Також зазначає, що є помилковим посилання суду на Закон України від 07.04.2026 року за № 4833-ІХ, оскільки вищевказані зміни набули чинності 24.04.2026 року, тобто після передачі майна на реалізацію. Зауважує, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Принцип зворотної дії не поширюється на цивільні чи адміністративні правовідносини, якщо інше прямо не передбачено законом. Наголошує, що, що всі дії приватного виконавця починаючи з дня відкриття виконавчого провадження та подальше проведення процесуальних та виконавчих дій, в тому числі передачі майна на реалізацію, вчинені у відповідності до чинного законодавства без порушення прав сторін виконавчого провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу приватного виконавця заявник Кравченко І.В., посилаючись на безпідставність, необгрунтованість апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу приватного виконавця Русецької О.О. залишити без задоволення, ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2026 року залишити без змін. Посилається, що процедура раалізації майна є триваючим процесом, тому підлягає застосуванню ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», що діє на теперішній час та покращує становище боржника та діє заборона на звернення стягнення на єдине житло боржника, оскільки сума заборгованості за виконавчим провадженням менше 50 розмірів мінімальної заробітної плати. Тому суд дійшов вірного висновку, що приватний виконавець зобов`язаний припинити реалізацію майна боржника. 
Стягувач Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» в апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, просить скасувати ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що висновки суду про порушення приватним виконавцем процедури передачі єдиного нерухомого майна боржника на реалізацію є помилковими. Посилання ОСОБА_1 на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих активів України щодо удосконалення порядку виконання судових рішень, рішень інших органів та цифровізації окремих етапів виконавчого провадження» від 07.04.2026 року за № 4833-ІХ, який набув чинності 24.04.2026 року є необгрунтованим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки передача майна на реалізацію відбулась до моменту набуття чинності Законом України від 07.04.2026 року за № 4833-ІХ.
Посилається, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інтанції послався на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 року у справі №910/2592/19, та прийшов до помилкового висновку, що процедура реалізації майна є триваючим процесом, тому підлягає застосуванню ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», що діє на теперішній час та покращує становище боржника тому приватний виконавець зобов`язаний припинити реалізацію майна боржника.
Стягувач вважає такі висновки суду незаконними та такими, що порушують права та інтереси стягувача АТ «Банк Кредит Дніпро». Вважає, що постанова, на яку посилався суд в оскаржуваній ухвалі, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, так як у вказаній постанові предметом розгляду є оскарження процедури проведення торгів, тоді як в суді першої інстанції предметом оскарження були виключно дії приватного виконавця. Звертає увагу суду, що посилання на вищевказану постанову, при розгляді цієї справи не може бути застосовано, оскільки порушень порядку підготовки до аукціону з подальшою передачею майна на реалізацію в судовому порядку не встановлено, а отже процедура передачі майна на реалізацію вважається такою, що проведена відповідно до чинного законодавства. 
Також, не може бути прийнято до уваги посилання скаржника на Закон України від 07.04.2026 року за № 4833-ІХ, оскільки вищевказані зміни набули чинності 24.04.2026 року, тобто виключно після настання події, а саме: передачі майна на реалізацію. 
Зауважує, що принцип зворотної дії не поширюється на цивільні чи адміністративні правовідносини, якщо інше прямо не передбачено законом. Тому вважає, що на вказані правовідносини не поширюється зворотна дія Закону у часі, а тому в оскаржуваній ухвалі суд прийшов до помилкового висновку про застосування принципу зворотної дії закону у часі 
Відзив на апеляційну скаргу АТ «Банк Кредит Дніпро» не поданий. 
Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровсьої області Русецької О.О. адвоката Кувшинової Н.В., яка підтримала апелційну скаргу та просила її задовольнити, представника АТ "Банк Кредит Дніпро" адвоката Алєксєєнко Н.О., яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу, заявлених вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, щоапеляційні скарги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції, врахувавши, що процедура реалізації майна є триваючим процесом, задля недопущення порушення майнових прав заявника, та враховувши що під час процедури реалізації майна та до її завершення набули чинності зміни в ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», які покращують становище боржника, та діє заборона на звернення стягнення на єдине житло боржника оскільки сума заборгованості за виконавчим провадженням менше 50 розмірів мінімальної заробітної плати, дійшов висновку, що приватний виконавець зобов`язаний припинити реалізацію майна боржника.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитится з такими висновками суду першої інстанції та виходить з наступного.
Відповідно ч.1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно ст. 1, 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.
Згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Положеннями статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Положення наведених статей дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 18.02.2026 року приватним виконавцем Русецькою О.О. відкрито виконавче провадження ВП №80284992, з примусового виконання виконавчого листа №213/2476/22 виданого 13.07.2023 року виданого Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості у сумі 438 808,11 грн.
26.02.2026 року приватним виконавцем в порядку ст. 68,69,70 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
27.02.2026 року в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника.
27.02.2026 року приватним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
11.03.2026 року, в порядку ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.
01.04.2026 року на адресу боржника направлено повідомлення щодо визначення вартості описаного майна боржника рекомендованою кореспонденцією.
На момент передачі майна на реалізацію, (08.04.2026 року) сума заборгованості за виконавчим провадженням складала – 431 992,82 грн., тобто більше ніж 20 розмірів мінімальної заробітної плати (Мінімальна заробітна плата в Україні з 1 січня 2026 року становить 8647 грн на місяць (172 940 грн.)
Таким чином, на момент передачі майна на реалізацію приватний виконавець діяла відповідно положень ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону станом на 08 квітня 2026 року.
24.04.2026р. набув чинності Закон України від 07.04.2026 року за № 4833-ІХ, яким внесено зміни до ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», та відповідно до якої у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 50 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється, крім випадків: 1) якщо таке майно є предметом застави (іпотеки) за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно; 2) відшкодування збитків та шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов`язання приватного виконавця припинити публічні торги з продажу квартири боржника за адресою: АДРЕСА_1 в межах виконавчого провадження №80284992 з огляду на наступне.
На моментна передачі майна на реалізацію 08.04.2026 року сума заборгованості за виконавчим провадженням у боржника ОСОБА_1 складала 431 992,82 грн., тобто більше ніж 20 розмірів мінімальної заробітної плати.
Тому дії приватного виконавця на момент передачі майна на реалізацію 08.04.2026 року не суперечать положенням ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на час процедури передачі квартири на реалізацію.
З огляду на вказане, колегія суддів не може прийняти доводи боржника ОСОБА_1 про порушення приватним виконавцем процедури передачі єдиного нерухомого майна на реалізацію з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих активів України щодо удосконалення порядку виконання судових рішень, рішень інших органів та цифровізації окремих етапів виконавчого провадження від 07.04.2026 року за № 4833-ІХ, який набув чинності 24.04.2026 року, та погоджується з доводами апеляційних скарг заінтересованих осіб в цій частині, оскільки передача майна відбулась до набуття чинності Законом України від 07.04.2026 року за № 4833-ІХ, який передбачає, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 50 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється, крім випадків: 1) якщо таке майно є предметом застави (іпотеки) за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно; 2) відшкодування збитків та шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
Статтею 5 ЦК України визначена дія актів цивільного законодавства у часі: акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, за загальним правилом до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. 
Принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, закріплений ч. 1 ст. 58 Конституції України, є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено ч.1 ст. 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (п. 4 рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001). 
Конституційний Суд України дійшов висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (абз. 4 п. 3 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).
Водночас, під час розгляду цивільних спорів судам необхідно врахувати положення ч. 3 ст. 3 ЦПК України, якою визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності у цивільному судочинстві, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Отже, факт подання особою до суду першої інстанції скарги із зазначенням вимог та підстав такого звернення є реалізацією права на судовий захист, та за своєю правовою природою є процесуальною дією в розумінні ч. 3 ст. 3 ЦПК України, що зумовлює обов`язок суду розглянути спір із застосуванням до спірних правовідносин процесуального закону, чинного на дату звернення відповідної особи до суду та розгляду її позовних вимог.
Принцип зворотної дії не поширюється на цивільні чи адміністративні правовідносини, якщо інше прямо не передбачено законом. 
Таким чином на вказані правовідносини не поширюється зворотна дія Закону у часі, а тому в оскаржуваній ухвалі суд прийшов до помилкового висновку про застосування принципу зворотної дії закону у часі. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії приватного виконавця з проведення процесуальних та виконавчих дій, зокрема, передачі майна на реалізацію, вчинені у відповідності до чинного законодавства без порушення прав сторін виконавчого провадження і підстав для зобов`язання приватного виконавця припинити публічні торги з продажу квартири боржника за адресою: АДРЕСА_1 в межах виконавчого провадження №80284992 не вбачається. 
Також колегія суддів вважає доречними посилання в апеляційних скаргах заінтересованих осіб про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на правові висновки, викадені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 року у справі № 910/2592/19 оскільки порушення порядку підготовки до аукціону з подальшим виставленням мацна на реалізацію не є предметом розгляду у даній справі. Крім того, у вкааній постанові предметом розгляду є оскарження процедури проведення торгів, в той час як у даній справі предметом оскарження були виключно дії приватного виконавця. 
Так, для визначення подібності правовідносин слід враховувати правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду у справах від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Виходячи із наведеного, посилання суду першої інстанції, як на правозастосовчу практику Верховного Суду, викладену у оскаржуваній ухвалі, є безпідставними, оскільки зміст правовідносин у вказаній справі та справі, що переглядається судом апеляційної інстанції, є відмінним.
Враховуючи викладене, апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровсьої області Русецької О.О. та АТ «Банк Кредит Дніпро" підлягають задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги на дії приватного виконавця.
Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровсьої області Русецької Оксани Олександрівни та Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" задовольнити.
Ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2026 року скасувати.
В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 серпня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: