ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року
м. Київ
справа № 727/5281/24
провадження № 61-12377св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, в складі судді Смотрицького В. Г., від 05 червня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду, в складі колегії суддів: 
Одинака О. О., Кулянди М. І., Височанської Н. К., від 02 вересня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування майна.
2. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те , що квартира  АДРЕСА_1 правомірно належала йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25 червня 2004 року. 
3. Вказане право було підтверджено державною реєстрацією від 12 грудня 2023 року та поновлено після повороту виконання рішення, яке було ухвалене на підставі підробленого доказу. Під час судового розгляду у справі 
№ 727/2968/20 встановлено, що боргова розписка, на яку посилався позивач ОСОБА_4 , як на підставу для набуття спірної квартири, містила підпис, виконаний шляхом перемальовування зі зразка в паспорті ОСОБА_1 , що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи. Внаслідок цього рішення суду першої інстанції було скасовано, а квартира повернута у власність ОСОБА_1 в порядку повороту виконання.
4. Незважаючи на це, ОСОБА_4 , не маючи чинного права власності на спірну квартиру, уклав 18 березня 2024 року договір про задоволення вимог іпотекодержателя зі ОСОБА_2 , на підставі якого передав їй квартиру у власність. Наступного дня 19 березня 2024 року ОСОБА_2 , усвідомлюючи незаконність набуття, подарувала спірну квартиру своєму неповнолітньому сину ОСОБА_3 .
5. Позивач вказує, що ОСОБА_2 брала участь у розгляді справи 
№ 727/2968/20, тому достовірно була обізнана, що спірна квартира повернута у власність ОСОБА_1 , а відчуження відбулося з порушенням прав власника. ОСОБА_3 , у свою чергу, набув квартиру безвідплатно від особи, яка не мала права її відчужувати, тобто без законної підстави.
6. Вважає, що ОСОБА_2 не мала права відчужувати квартиру, а ОСОБА_3 також не набув право власності. Стверджує, що незважаючи на реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 , дійсним власником квартири залишився ОСОБА_1 .
7. Оскільки квартира вибула з володіння позивача поза його волею, на підставі недійсного правочину, який не породжує правових наслідків, 
ОСОБА_1 просить суд витребувати на свою користь квартиру 

АДРЕСА_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 .
Короткий зміст рішення суду та додаткового рішення суду першої інстанції
8. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 червня 
2025 року позов задоволено. Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 . Стягнуто з відповідачів 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі по 2 245,80 грн з кожного. Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі по 3 154,20 грн з кожного.
9. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що згідно з пунктом 1.3 іпотечного договору ОСОБА_4 (іпотекодержателю) предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 належить на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданих приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 02 квітня 2021 року.
Однак, постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року у справі № 727/2968/20, залишеною без змін постановою Верховного Суду 
від 12 червня 2023 року, допущено поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 липня 2020 року шляхом повернення спірної квартири у власність ОСОБА_1 .
10. Районний суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не мав законних підстав укладати договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 березня 2024 року щодо квартири АДРЕСА_1 зі 
ОСОБА_2 , оскільки спірна квартира на той час належала ОСОБА_1 відповідно до постанови Чернівецького апеляційного суду від 15 вересня 
2022 року у справі № 727/2968/20, якою допущено поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 липня 2020 року шляхом повернення квартири у власність ОСОБА_1 , та право власності на яку в подальшому зареєстровано за позивачем 12 грудня 2023 року.
11. Оскільки ОСОБА_2 подарувала спірну квартиру ОСОБА_3 , суд вважав, що квартира вибула з володіння ОСОБА_1 не з його волі.
12.  ОСОБА_2 була обізнана з обставинами, встановленими судовими рішеннями у справі № 727/2968/20, зокрема, що розписка від 13 червня 
2005 року була виконана шляхом перемальовування підпису, а грошові кошти у ОСОБА_4 . ОСОБА_1 не позичав.
13. Про сумнівний характер правочинів, на думку суду першої інстанції, також свідчить короткий проміжок часу між їх вчиненням, а саме 18 березня 2024 року - договір про задоволення вимог іпотекодержателя і вже наступного дня (19 березня 2024 року) - договір дарування квартири.
14. За цих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що ні 
ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 , не є добросовісними набувачами.
15. Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 02 липня 2025 року стягнуто зі  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
16. Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції врахував обсяг наданих позивачу послуг, оцінивши співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, взяв до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, з урахуванням заперечень сторони відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу і дійшов висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 12 000 грн, які підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
17. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 05 червня 
2025 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові у цій частині.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 05 червня 
2025 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння залишено без змін.
Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці 
від 02 липня 2025 року в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн скасовано.
Змінено мотивувальну частину додаткового рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 02 липня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу відповідно до змісту постанови апеляційного суду.
В іншій частині додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 02 липня 2025 року про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу у сумі 6 000 грн залишено без змін.
Змінено розподіл судових витрат зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій.
Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції у сумі 6 308,40 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у сумі 5 097,20 грн.
Компенсовано ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 16 200 грн.
18. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив з того, що вона не є особою, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру, а тому не є належним відповідачем за вимогами про витребування квартири.
19. Залишаючи без змін рішення суду в частині задоволених вимог до ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції погодився висновком про те, що спірна квартира вибула з володіння позивача, як законного власника, без його волевиявлення, а ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем спірного майна, витребування якого на користь законного власника є пропорційним, ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
20. У касаційній скарзі  ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині витребування у нього спірної квартири, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
21. У жовтні 2025 року  ОСОБА_3 подав касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 червня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року.
22. Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у грудні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
23. Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
24. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, від 23 жовтня 2019 року 
у справі № 922/3537/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 21 вересня 2022 року 
у справі № 908/976/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15, 
від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15, від 15 травня 2019 року 
у справі № 523/17358/16, від 10 жовтня 2019 року у справі № 592/7963/16, 
від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18, від 01 вересня 2021 року 
у справі № 295/3225/17, від 17 травня 2022 року у справі № 640/14276/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
25. Касаційна скарга мотивована тим, що у провадженні Заставнівського районного суду Чернівецької області перебуває справа № 716/2603/24 за заявою ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 недієздатним, задоволення якої виключає можливість завершення справи, яка переглядається.
26. Також вказує на безпідставну відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 727/1889/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спірної квартири, як спільного майна подружжя.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
27. У грудні 2025 року  ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, у якому погоджується з доводами ОСОБА_3 про наявність підстав для скасування оскаржених судових рішень в частині задоволених позовних вимог. 
Відзив мотивований тим, що суди попередніх інстанцій не встановили обставин, які б свідчили про недобросовісність ОСОБА_3 , а також не проаналізували підстави та процедуру набуття майна ОСОБА_4 . 
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
28.  ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 
2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Чернівецької області Лірниченко Н. М., зареєстрованого за № 1790, належала на праві власності квартира  
АДРЕСА_2 . Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 липня 2020 року у справі № 727/2968/20 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь 
ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 1 317 462, 55 грн, яка складається з позики в сумі 35 500 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 
16 березня 2020 року становить 913 150 грн, пені у сумі 12 600 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16 березня 2020 року становить 328 734 грн, 3 % річних за період з 13 червня 2017 року по 16 березня 2020 року у сумі - 
2 896,84 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16 березня 2020 року становить 75 578,55 грн. В задоволені іншої частини вимог відмовлено.
30. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року у справі № 727/2968/20, яка залишена без змін постановою Верховного Суду 
від 12 червня 2023 року, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог до 
ОСОБА_1 та стягнення з нього судових витрат скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 липня 2020 року задоволено. Допущено поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 липня 2020 року шляхом повернення у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .
31. У справі № 727/2968/20 судами встановлено, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 20 червня 2022 року 
№ СЕ-19/126-22/2665-ПЧ підпис від імені ОСОБА_1 в розписці 
від 13 червня 2005 року виконаний шляхом перемальовування підпису на просвіт зі зразка підпису в паспорті громадянина України ОСОБА_1 .
32. За фактом підробки боргової розписки відкрито кримінальне провадження № 12022262020000488 за частиною третьою статті 190 КК України.
33. На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 27 липня 2020 року, відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, ОСОБА_4 передано у власність спірна квартира, про що видане свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів 
від 02 квітня 2021 року. 
34. 12 серпня 2021 року ОСОБА_4 передав квартиру в іпотеку 
ОСОБА_2 як забезпечення виконання договору позики від 12 серпня 
2021 року в сумі 60 000 дол. США.
35.  ОСОБА_1 08 грудня 2023 року звернувся до державного реєстратора Шевчук Н. С. із заявою № 58433142 про державну реєстрацію свого права власності на квартиру АДРЕСА_1 . За результатами розгляду вказаної заяви державний реєстратор Шевчук Н. С. 
12 грудня 2023 року прийняла рішення № 70648087 про державну реєстрацію прав власності та вчинила реєстраційну дію щодо реалізації повороту виконання рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці 
від 27 липня 2020 року шляхом повернення у власність ОСОБА_1 спірної квартири на підставі постанови Чернівецького апеляційного суду 
від 15 вересня 2022 року; ухвали Чернівецького апеляційного суду 
від 16 вересня 2022 року; постанови Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 727/2968/20.
36. На виконання ухвали суду від 05 серпня 2024 року слідче управління ГУНП в Чернівецькій області надало копії договору про задоволення вимог іпотекодержателя щодо квартири 
АДРЕСА_1 від 18 березня 2024 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та копії документів, на підставі яких договір був посвідчений; а також копію договору дарування квартири від 19 березня 2024 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та копії документів, на підставі яких зазначений договір був посвідчений.
37. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Душинська Н. В. на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, 18 березня 2024 року зареєструвала за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а 
19 березня 2024 року на підставі договору дарування зареєструвала право власності на цю квартиру за ОСОБА_3 .
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
38. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
39. Відповідно до частин першої-другої, четвертої-п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
40. З огляду на межі касаційного оскарження, судові рішення переглядається Верховним Судом в частині задоволених позовних вимог про витребування квартири.
41. Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
42. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
43. Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 
321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
44. Згідно з частиною першою статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
45. Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
46. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
47. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
48. З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.
49. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
50. Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
51. Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року в справі № 911/3680/17).
52. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (див. пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).
53. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 вказано, що: «Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (зокрема, постанови від 22 червня 2021 року у справі 
№ 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), 
від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66))».
54. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
55. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
56. Вирішуючи спір, суди встановили, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 липня 2020 року у справі № 727/2968/20 було стягнуто зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь 
ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 1 317 462, 55 грн за договором позики від 13 червня 2005 року.
57. На виконання вказаного рішення суду на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 була передана квартира АДРЕСА_1 , про що видане відповідне свідоцтво від 02 квітня 2021 року.
58. 12 серпня 2021 року між ОСОБА_4 , як іпотекодавцем, та 
ОСОБА_2 , як іпотекодержателем, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 зобов`язань, за договором позики 
від 12 серпня 2021 року на суму 60 000 дол. США, укладений іпотечний договір.
59. Однак, постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 вересня
2022 року у справі № 727/2968/20, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 червня 2023 року, рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 липня 2020 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та стягнення з нього судових витрат скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовлено. Задоволено заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 липня 
2020 року. Допущено поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 липня 2020 року шляхом повернення у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .
60. Вказаними судовими рішеннями у справі № 727/2968/20 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в розписці від 13 червня 2005 року є підробленим.
61. На підставі постанови Чернівецького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року та постанови Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі 
№ 727/2968/20 державний реєстратор Шевчук Н. С. 12 грудня 2023 року прийняла рішення № 70648087 про державну реєстрацію прав власності та вчинила реєстраційну дію щодо реалізації повороту виконання рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 27 липня 2020 року шляхом повернення у власність ОСОБА_1 спірної квартири.
62. Однак незважаючи на це, 18 березня 2024 року на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя приватний нотаріус 
Душинська Н. В. зареєструвала за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а наступного дня 
ОСОБА_2 уклала зі своїм сином ОСОБА_3 договір дарування квартири. 
63. Вказані обставини в сукупності правильно оцінені судами попередніх інстанцій, як підтвердження того, що  ОСОБА_4 не мав законних підстав укладати договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 березня 2024 року щодо спірної квартири зі ОСОБА_2 , оскільки ця квартира, 
12 грудня 2023 року згідно з постановою Чернівецького апеляційного суду 
від 15 вересня 2022 року у справі № 727/2968/20 була повернута у власність ОСОБА_1 .
64. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що квартира вибула з володіння 
ОСОБА_1 , не з його волі, а тому згідно зі статтями 387, 388 ЦК України він має право на витребування свого майна.
65. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення ЄСПЛ 
від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04).
66. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
67. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.
68. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
69. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Потрібний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар. Одним з елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.
70. Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, потрібно застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади чи місцевого самоврядування постанову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2022 року у справі 
№ 472/156/21 (провадження № 61-7658св22)).
71. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21) зазначено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть.
72. Вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц, пункт 46.1 постанови від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, пункт 6.43 постанови від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19).
73. Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (див. пункт 58 постанови Великої Палати від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20)).
74. Вирішуючи спір, апеляційний суд правильно врахував, що 
ОСОБА_2 брала участь у справі № 727/2968/20 в якості співвідповідача, у зв`язку з чим була обізнана зі встановленими у цій справі обставинами, зокрема, фактом підробки підпису ОСОБА_1 у розписці від 13 червня 
2005 року і про належність спірної квартири позивачу.
75. Також суди обґрунтовано звернули увагу на короткий проміжок часу між правочинами в укладенні яких брала участь ОСОБА_2 : 18 березня 
2024 року - договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а наступного дня (19 березня 2024 року) - договір дарування квартири матір`ю сину. 
76. При цьому ОСОБА_3 набув спірну квартиру на підставі договору дарування, тобто безвідплатно.
77. Згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстру судових рішень, у справі № 716/2603/24 за заявою ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 недієздатним рішення по суті судом не ухвалене. За змістом частини першої статті 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це, тобто рішення суду у такій категорії справ не має ретроспективного характеру.
78. За відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень 27 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці ухвалив рішення у справі 
№ 727/1889/25, яким встановив факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з жовтня 2003 року по квітень 
2015 року, а також визнав право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Рішення суду оскаржене в апеляційному порядку.
79. Проте наявність цього рішення суду, навіть за умови набрання ним законної сили, не впливає на правильність вирішення судами розглядуваної справи, у якій майно витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , у задоволенні вимог до ОСОБА_2 відмовлено, а питання поділу квартири не вирішувалось.
80. З урахуванням встановлених обставин, оскаржені судові рішення в частині задоволених позовних вимог про витребування квартири у 
ОСОБА_3 не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, 
від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, 
від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18, постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15, від 15 травня 2019 року у справі № 523/17358/16, від 10 жовтня 2019 року у справі 
№ 592/7963/16, від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 295/3225/17, від 17 травня 2022 року у справі 
№ 640/14276/17, на які посилався відповідач у касаційній скарзі. 
81. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (див. зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
82. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
83. Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
84. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, які б давали підстави для їх скасування. 
85. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
2. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 червня 
2025 року, з урахуванням змін за результатами апеляційного перегляду справи, та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович