ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2026 р. | м. Харків | Справа № 922/2473/26

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Сальнікової Г.І. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом | Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85)
до | Відділу освіти Вовчанської міської ради (62504, Харківська обл., м. Вовчанськ, вул. Кропивницького Марка, буд. 1, корпус 5)
про | стягнення 849072,88 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позовну заяву Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" до Відділу освіти Вовчанської міської ради про стягнення 849072,88 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 533967,50 грн., пеня у розмірі 181402,66 грн., 15% річних у розмірі 87775,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 45927,24 грн. та судові витрати. 
Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та договором про реструктуризацію заборгованості №44/1-33 від 27.03.2025 в частині сплати вартості спожитої електричної енергії за грудень 2021 р. - січень 2022 р., а також пені, 15% річних та інфляційних втрат. 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.07.2026 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Беручи до уваги те, що ціна позову у справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з метою економії процесуального часу учасників справи та виконання завдань господарського судочинства, визначених у статті 2 ГПК України, в тому числі щодо забезпечення своєчасного вирішення судом спору, враховуючи необхідність недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, розгляд справи постановлено здійснювати в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справи на підставі частини 5 статті 252 ГПК України. Разом з тим, звернуто увагу, що відповідно до положень частини 6 статті 6 та частини 7 статті 42 ГПК України, відповідач зобов`язаний зареєструвати свій електронний кабінет в системі "Електронний суд".
Суд зазначає, що 18.10.2023 введено в дію зміни, що внесені в Господарський процесуальний кодекс України Законом України №3200-IX від 29.06.2023 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документам", який набрав чинності 21.07.2023.
Відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України усі юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Враховуючи зазначене, сторони зобов`язані мати зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.
Відповідно до пункту 17 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, особам, які зареєстрували Електронний кабінет в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, у яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення в паперовій формі за окремою заявою.
Отже, процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторін про розгляд справи - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет".
Правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/6322/21, від 29.06.2022 у справі №906/184/21.
Матеріали справи свідчать, що станом на дату відкриття провадження у даній справі, позивач зареєстрував електронний кабінет в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, а тому копію ухвали суду про відкриття провадження у справі було надіслано до зареєстрованого електронного кабінету позивача, про що свідчить довідка про доставку електронного листа.
Беручи до уваги, що станом на дату відкриття провадження у справі відповідач не має зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно - телекомунікаційній системі згідно вимог положень частини 6 статті 6 та частини 7 статті 42 ГПК України, а тому з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, копію ухвали Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 20.07.2026 було надіслано засобами поштового зв`язку на належну адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджена відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Однак згідно Акта про неможливість відправки кореспонденції №165/2026 від 20.07.2026, що сформовано працівниками відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) суду, ухвалу Господарського суду Харківської області від 20.07.2026 по справі №922/2473/26 (вих. 008385), що адресовано: Відділ освіти Вовчанської міської ради не відправлено у зв`язку з призупиненням Акціонерним товариством "Укрпошта" приймання та пересилання поштових відправлень до тимчасово окупованих територій України та районів ведення бойових дій, на території яких не працюють відділення поштового зв`язку у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації проти України - до поштового відділення 62504. 
Окрім того, за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвала Господарського суду Харківської області від 20.07.2026 по справі №922/2473/26 була оприлюднена в електронному вигляді в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що вбачається за веб-адресою: https://reyestr.court.gov.ua/.
При цьому судом також на офіційному веб-сайті "Судова влада України" було розміщено оголошення, яким інформовано Відділ освіти Вовчанської міської ради про розгляд справи №922/2473/26, яке міститься в матеріалах справи. 
Отже, матеріали справи свідчать, що учасники справи повідомлені належним чином про розгляд даної справи. Водночас з матеріалів справи убачається, що судом вжито належні заходи з повідомлення сторін про розгляд справи, а також створено всім учасникам справи належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів для обґрунтування своїх вимог та заперечень.
Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Будь-яких заяв або клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до статті 252 ГПК України від учасників справи на адресу суду не надходило.
Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, а тому справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відтак, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та вирішення господарського спору по суті в межах строку, що передбачений статтею 248 ГПК України. 
Відповідно до частини 4 статті 240 ГПК України унормовано, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі – позивач, постачальник) відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 №1023-р, статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) від 14.03.2018 №312 (далі – ПРРЕЕ, Правила), виконує функції постачальника "останньої надії" та діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої за постановою НКРЕКП від 06.11.2018 р. №1344.
Відповідно до частини 6 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" позивач здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується НКРЕКП, є публічним договором приєднання та оприлюднений на офіційному сайті (https://uie.kiev.ua).
Окрім того, з матеріалів справи убачається, що між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" та Відділом освіти Вовчанської міської ради (далі – відповідач, споживач) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (далі – договір), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що визначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція). 
Також, 18.03.2022 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору. 
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено про належне виконання зобов`язання щодо постачання електричної енергії відповідачу за період постачання грудень 2021 року - січень 2022 року. Проте відповідач в порушення умов договору своєчасно та в повному обсязі не здійснив оплату спожитої електричної енергії, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 
Окрім того, умовами договору передбачено, що у разі виникнення у споживача заборгованості з постачання електричної енергії за цим договором графік погашення заборгованості оформлюється окремим договором про реструктуризацію заборгованості (розділ 5 договору).
27.03.2025 між ДПЗД "Укрінтеренерго" та Відділом освіти Вовчанської міської ради укладено договір про реструктуризацію заборгованості №44/1-33. 
Пунктом 1.1. договору сторони дійшли згоди, що договір про реструктуризацію заборгованості є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та укладається сторонами на підставі положень п. 5.12. договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та п. 5.12. Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який є Додатком 7 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312. 
Згідно з пунктом 1.2. договору сторони підтверджують, що у споживача перед постачальником станом на дату укладення цього договору існує заборгованість за договором (договорами) про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" за грудень 2021 та січень 2022 року на загальну суму 1050524,26 грн. (один мільйон п`ятдесят тисяч п`ятсот двадцять чотири гривні 26 коп), з них: 
- за грудень 2021 року по рахунку №000043940048/19/О12/24423 від 12.01.2022 на суму 296731,93 грн (АТ "Харківобленерго");
- за січень 2022 року по рахунку №000043940048/19/О01/25674 від 11.02.2022 на суму 237235,57 грн. (АТ "Харківобленерго");
- майнових втрат постачальника (інфляція та 15% річних) та/або штрафних санкцій (штраф, пені) нарахованих відповідно до положень Комерційної пропозиції на суму 516556,76 грн., де інфляційні нарахування (втрати) становлять 261493,69 грн. (розрахунок станом на 28.02.2025), 15% річних становлять 250380,48 грн. (розрахунок станом на 25.03.2025) та пені становлять 4682,59 грн. (станом на 23.02.2022).
Відповідно до пункту 2.1. договору сторони дійшли згоди реструктуризувати заборгованість, зазначену в п.1.2. цього договору на умовах, викладених в п.2.2. цього договору. 
Відповідно до пункту 2.2 договору постачальник надає споживачу розстрочку на погашення заборгованості з дня підписання цього договору до "30" квітня 2025 року, а споживач зобов`язується погасити заборгованість, зазначену в п.1.2. цього договору шляхом перерахування грошових коштів на зазначені постачальником рахунки та здійснювати поточну оплату спожитої електроенергії в порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", відповідно до такого графіку погашення заборгованості та інших платежів за цим договором, а саме: до "14" квітня 2025 року - 516556,76 грн. (інфляція, 15% річних, пеня); до "30" квітня 2025 року - 533967,50 грн. (заборгованість за електричну енергію по рахункам №000043940048/19/О12/24423, №000043940048/19/О01/25674, всього - 1050524,26 грн. 
Позивачем зазначено, що укладений сторонами договір про реструктуризацію підтверджує існування заборгованості, факт її безумовного визнання відповідачем та погодження сторонами механізму її погашення. Відповідачем станом на момент пред`явлення даного позову погоджений сторонами у договорі про реструктуризацію порядок добровільного врегулювання заборгованості не виконано, що свідчить про неналежне виконання останнім взятих на себе договірних зобов`язань та є підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.
Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно з частиною 2 статті 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (частини 2 статті 714 ЦК України).
Відповідно до статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Регулятор затверджує примірний договір постачання електричної енергії споживачу, типовий договір постачання електричної енергії споживачу на умовах надання універсальної послуги та типовий договір постачання електричної енергії споживачу постачальником "останньої надії".
Матеріали справи свідчать, що укладаючи та підписуючи спірний договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та договір про реструктуризацію заборгованості №44/1-33 від 27.03.2025 сторони чітко визначили та погодили всі істотні умови договору, взаємні права та обов`язки кожної із сторін, а також відповідальність сторін у разі порушення умов договору.
Беручи до уваги встановлену статтею 204 ЦК України та неспростовану в межах справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності означеного договору, суд вважає його належною у розумінні статей 11, 509 ЦК України підставою для виникнення обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.
Як зазначено судом вище та убачається з матеріалів справи, пунктом 1.1. договору сторони дійшли згоди, що договір про реструктуризацію заборгованості є невід`ємною частиною договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та укладається сторонами на підставі положень п. 5.12. договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та п. 5.12. Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який є додатком 7 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312. 
Згідно з пунктом 1.2. договору сторони підтверджують, що у споживача перед постачальником станом на дату укладення цього договору існує заборгованість за договором (договорами) про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" за грудень 2021 та січень 2022 року на загальну суму 1050524,26 грн. (один мільйон п`ятдесят тисяч п`ятсот двадцять чотири гривні 26 коп), з них: 
- за грудень 2021 року по рахунку №000043940048/19/О12/24423 від 12.01.2022 на суму 296731,93 грн (АТ "Харківобленерго");
- за січень 2022 року по рахунку №000043940048/19/О01/25674 від 11.02.2022 на суму 237235,57 грн. (АТ "Харківобленерго");
- майнових втрат постачальника (інфляція та 15% річних) та/або штрафних санкцій (штраф, пені) нарахованих відповідно до положень Комерційної пропозиції на суму 516556,76 грн., де інфляційні нарахування (втрати) становлять 261493,69 грн. (розрахунок станом на 28.02.2025), 15% річних становлять 250380,48 грн. (розрахунок станом на 25.03.2025) та пені становлять 4682,59 грн. (станом на 23.02.2022).
Відповідно до пункту 2.1. договору сторони дійшли згоди реструктуризувати заборгованість, зазначену в п.1.2. цього договору на умовах, викладених в п.2.2. цього Договору. 
Відповідно до пункту 2.2 договору постачальник надає споживачу розстрочку на погашення заборгованості з дня підписання цього договору до "30" квітня 2025 року, а споживач зобов`язується погасити заборгованість, зазначену в п.1.2. цього договору шляхом перерахування грошових коштів на зазначені постачальником рахунки та здійснювати поточну оплату спожитої електроенергії в порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", відповідно до такого графіку погашення заборгованості та інших платежів за цим договором, а саме: до "14" квітня 2025 року - 516556,76 грн. (інфляція, 15% річних, пеня); до "30" квітня 2025 року - 533967,50 грн. (заборгованість за електричну енергію по рахункам №000043940048/19/О12/24423, №000043940048/19/О01/25674, всього - 1050524,26 грн. 
Відповідно до умов підпункту 4.1.1 пункту 4.1 договору споживач зобов`язується своєчасно та в строки визначені п 2.2 цього договору здійснювати платежі з погашення заборгованості.
Отже, матеріали справи свідчать, що укладений між сторонами договір про реструктуризацію заборгованості підтверджує існування заборгованості відповідача перед позивачем, визнання її відповідачем та погодження сторонами механізму її погашення. 
Натомість з матеріалів справи убачається, що відповідачем погоджений між сторонами у пункті 1.2., 2.2. договору про реструктуризацію заборгованості порядок та строки добровільного врегулювання заборгованості не виконано, що свідчить про неналежне виконання останнім взятих на себе договірних зобов`язань у погоджений між сторонами строк, а тому сума реструктуризованої заборгованості є такою, що підлягає стягненню у судовому порядку. 
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Зазначені положення законодавства вказують, що коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли така сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. 
Враховуючи вищевказані обставини, відсутність у матеріалах справи доказів, які б спростовували наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення основної заборгованості у розмірі 533967,50 грн., є обґрунтованою, підтвердженою наявною в матеріалах справи сукупністю належних та допустимих доказів, не спростованою відповідачем, а тому підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення пені у розмірі 181402,66 грн., 15% річних у розмірі 87775,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 45927,24 грн., суд виходить з наступного. 
Положеннями чинного законодавства України, а саме статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17).
Суд зазначає, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Визначені частиною 2 статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.
Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 статті 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки (висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17).
Системний аналіз положень чинного законодавства свідчить, що забезпечення виконання зобов`язання має своєю правовою метою надання контрагентам можливості передбачити у відповідному правочині правові наслідки неналежного виконання обов`язків за відповідним правочином. При цьому право встановити в договорі розмір та порядок нарахування 15% річних, інфляційних втрат та пені узгоджується із свободою договору, передбаченою статтею 627 ЦК України, що чітко та безумовно погоджено між сторонами умовами договору про реструктуризацію заборгованості №44/1-33 від 27.03.2025.
Відповідно до підпункту 3.2.5., 3.2.6. пункту 3.2. договору про реструктуризацію заборгованості постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу відповідно до графіку (грошове зобов`язання споживача), встановленого положеннями п. 2.2. цього договору, враховуючи день фактичної оплати. Нарахувати споживачу інфляційні втрати та 15% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу відповідно до графіку (грошове зобов`язання споживача), встановленого положеннями п. 2.2. цього договору, враховуючи день фактичної оплати.
Згідно з умовами пунктом 3.4. договору про реструктуризацію заборгованості нарахування пені та інших видів відповідальності, що визначені законом та цим договором (15% річних, інфляційних втрат) за невиконання або неналежне виконання споживачем грошового зобов`язання за цим договором починається на наступний день після закінчення терміну або термінів, встановлених п. 2.2. цього договору. 
Відповідно до умов підпункту 4.1.3 пункту 4.1 договору про реструктуризацію заборгованості споживач зобов`язується сплатити штрафні санкції за невиконання графіку погашення заборгованості, встановленого пунктом 2.2. договору, а також інфляційні нарахування та 15% річних від суми несплачених відповідно до графіку платежів. 
Пунктом 6.1 договору про реструктуризацію заборгованості передбачено, що за несплату або за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених п. 2.2. цього договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. 
Згідно з умовами пункту 6.2 договору про реструктуризацію заборгованості за несплату або за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених п. 2.2. цього договору, споживач сплачує постачальнику інфляційні втрати та 15% річних за кожний день прострочення платежу по цьому договору, враховуючи день фактичної оплати. 
Перевіривши правомірність та правильність здійсненого розрахунку 15% річних у розмірі 87775,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 45927,24 грн., з урахуванням погоджених умов договору, встановлених обставин справи, суд зазначає, що здійснені розрахунки є обґрунтованими, правомірними, арифметично вірними, а тому позовна вимога про стягнення зазначених сум підлягає задоволенню. 
При цьому перевіривши правомірність та правильність здійсненого розрахунку пені у розмірі 181402,66 грн., з урахуванням погоджених умов договору, встановлених обставин справи, суд зазначає, що у даному випадку правомірною до стягнення є пеня у розмірі 179559,37 грн. У задоволенні решти пені суд вважає за необхідне відмовити у зв`язку із безпідставністю нарахування. 
Відтак, оскільки відповідач не здійснив належний розрахунок з позивачем, що суперечить вимогам законодавства та погодженим умовам договору, у зв`язку із чим у позивача виникло законне право на звернення до суду з позовною заявою про стягнення основної заборгованості, пені, 15% річних та інфляційних втрат.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Натомість всупереч наведених статей 13, 74 ГПК України, жодних доказів на спростування встановлених обставин справи та часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог, відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -   

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 

Стягнути з Відділу освіти Вовчанської міської ради (62504, Харківська обл., м. Вовчанськ, вул. Кропивницького Марка, буд. 1, корпус 5, код ЄДРПОУ 43940048) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85, код ЄДРПОУ 19480600) основну заборгованість у розмірі 533967,50 грн., пеню у розмірі 179559,37 грн., 15% річних у розмірі 87775,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 45927,24 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 10166,75 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позову – відмовити. 

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "17" вересня 2026 р. 

Суддя | | Г.І. Сальнікова