Справа № 396/668/26
Провадження № 2/396/919/26

РІШЕННЯ
Іменем України

03.07.2026 року м. Новоукраїнка 
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: Цесельська О. С. 
за участю секретаря судового засідання: Луценко Ю. В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м. Новоукраїнка цивільну справу №396/688/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» звернулая до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 01.10.2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) №01.10.2025- 100000116, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 6 000,00 гривень, строком на 140 днів, процентна ставка 1% за 1 день користування кредитом. Комісія, повязана знаданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 1 200,00 грн. Денна процентна ставка - 0,87%. 
21.10.2025 р. між кредитодавцем та позичальником було укладено Додатковий договір, за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту. В зв`язку з чим внесли зміни до договору: сума кредиту становить 7 000,00 грн., строк на який надається кредит - 120. Денна процентна ставка змінюється - 0,81%. Комісія за надання кредиту - 20% від суми 2-го траншу, що дорівнює 200,00 грн. днів з дати його надання.
Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме проведена часткова сплата по вищезазначеному договорі на суму 1 333,65 грн. від 14.10.2025 року.
У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 23 666,35 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000,00 грн., по процентам - 8 760,00 гривень, комісії - 906,35 грн., відсотки, нараховані по ст. 625 ЦК України - 7 000,00 грн.
Натомість, відповідач добровільно відмовляється сплатити суму заборгованості, а тому представник позивача звернулася із позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку.
Ухвалою суду від 09.04.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. 
25.05.2026 р. від ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву та додаткові письмові пояснення, в яких він не заперечує проти факту укладення кредитного договору №01.10.2025- 100000116 від 01.10.2025 р. та отримання кредитних коштів в сумі 7 000,00 грн., разом з тим вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на те, що вимога про стягнення процентів, пені, неустойки та інших штрафних санкцій є необгрунтованою, надмірною та неспівмірною наслідком порушення зобов`язання. При цьому, позивачем не надано оригіналу кредитного договору, детального розрахунку заборгованості за зазначеним кредитним договором, первинних бухгалтерських документів щодо нарахування процентів, комісій та штрафних санкцій. Також окремо заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн., оскільки вважає таку суму явно завищеною та неспівмірною зі складністю справи. Крім того, відповідач просить суд витребувати у позивача оригінал кредитного договору, повний та документально підтверджений розрахунок заборгованості, первинні бухгалтерські документи щодо нарахування процентів, комісій та штрафних санкцій, докази фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу, належні докази вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї докуменів.
27.05.2026 р. від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, в якому він наголошує на тому, що відповідно до змісту відзиву на позовну заяву відповідач не оспорює факт укладення ним кредитного договору №01.10.2025- 100000116 від 01.10.2025 р. Нарахування процентів за зазначеним кредитним договором відбувалось правомірно, а розрахунок, доданий до позовної заяви, жодним чином не порушує права відповідача. Позивач надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазаначену відповідачем, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права на отримання кредиту у відділенні ТОВ "Споживчий центр", уникнувши додаткових витрат. 
Ухвалою суду від 05.06.2026 року, за клопотанням відповідача, витребувано докази у ТОВ "Споживчий центр".
02.07.2026 р. від ОСОБА_1 через систему "Електрнний суд" надійшли додаткові пояснення, в яких останній просить відмовити у стягненні комісії, процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦКУ, оскільки заявлені до стягнення платежі значно перевищують суму фактично отриманих коштів.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовних вимогах просила проводити розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, проте на адресу суду повернувся конверт із вкладенням з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 101.10.2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) №01.10.2025- 100000116, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 6 000,00 гривень, строком на 140 днів, процентна ставка 1% за 1 день користування кредитом. Комісія, повязана знаданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 1 200,00 грн. Денна процентна ставка - 0,87%. 
21.10.2025 р. між кредитодавцем та позичальником було укладено Додатковий договір, за яким сторони домовились за взаємною згодою та ініціативою позичальника збільшити суму кредиту. В зв`язку з чим внесли зміни до договору: сума кредиту становить 7 000,00 грн., строк на який надається кредит - 120. Денна процентна ставка змінюється - 0,81%. Комісія за надання кредиту - 20% від суми 2-го траншу, що дорівнює 200,00 грн. днів з дати його надання.
Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме проведена часткова сплата по вищезазначеному договорі на суму 1 333,65 грн. від 14.10.2025 року.
У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 23 666,35 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000,00 грн., по процентам - 8 760,00 гривень, комісії - 906,35 грн., відсотки, нараховані по ст. 625 ЦК України - 7 000,00 грн.
Кредитні кошти було перераховано відповідачу за реквізитами електронного платіжного засобу, що були вказані нею у Заявці, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти).
Договір між сторонами укладено у вигляді електронного договору, який був підписаний з використанням електронного підпису відповідача одноразовим ідентифікатором "К277". Крім того, відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту.
Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Разом з тим, суд звертає увагу, що ТОВ «Споживчий центр» надав відповідачу кредит на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор.

Отже, позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав відповідачу на номер картки № НОМЕР_1 кредитні кошти згідно договору кредиту №01.10.2025- 100000116.
Проте, відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість, яка підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості, у розмірі 23 666,35 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 000,00 грн., по процентам - 8 760,00 гривень, комісії - 906,35 грн., відсотки, нараховані по ст. 625 ЦК України - 7 000,00 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Устатті 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Так, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано кредитний договір №01.10.2025- 100000116, паспорт споживчого кредиту, примірні пропозиціі про укладення договору (оферти) до кредитного договору. Усі документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відтак, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між сторонами. Однак, в порушення умов договору позики, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, на час розгляду справи відповідних доказів сплати боргу не подано, тому є підстави для стягнення з ОСОБА_1 основного боргу в розмірі 7 000,00 грн.
Разом з тим, частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, з відповідача на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» також необхідно стягнути 8 760,00 грн. процентів, які нараховані в межах строку кредитування, комісії - 906,35 грн.
Крім того, позивач прохав стягнути з відповідача 7 000,00 грн. відсотків, нарахованих по ст. 625 ЦК України за зазначеним кредитним договором.
Але суд приходить до висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у разі порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом із тим, суд враховує положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до яких у період дії воєнного стану в Україні та протягом визначеного строку після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у період дії воєнного стану в Україні, який запроваджено Указом Президента України та який є чинним на момент виникнення заборгованості та звернення позивача до суду.
Отже, нарахування позивачем процентів у сумі 7 000,00 грн. як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України є таким, що суперечить наведеним нормам Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Крім того, зазначені проценти не є платою за користування кредитом у розумінні умов договору, а є саме заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що прямо підпадає під обмеження, встановлені законодавцем на період дії воєнного стану.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 7 000,00 грн. процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, задоволенню не підлягають.
Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, а також те, що відповідачем не заперечується факт укладення кредитного довогору №01.10.2025- 100000116 від 01.10.2025 р. та додаткової угоди від 21.10.2025 р. та отримання кредитних коштів, не подано будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували проведений представником позивача розрахунок заборгованості за вищевказаним договором, як і не надано доказів виконання належним чином та у встановлені строки зобов`язань за вказаним договором, у зв`язку з чим порушення зобов`язання визнається судом таким, що сталося з вини відповідача, а отже суд вважає, що вимоги представника позивача в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 7 000,00 грн., процентів 8 760,00, які нараховані в межах строку кредитування та комісії 906,35 грн., узгоджених сторонами є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1 874 грн. 86 коп. (16 666,35 х 100 : 23 666,35 = 70,42 %, 2662,40 х 70,42 % = 1 874 грн. 86 коп.).
Керуючись ст. ст. 526, 549-552, 1054 ЦК України та ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 141, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Ктїв, вул. Саксаганського, 133А, ЄДРПОУ : 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором № 01.10.2025- 100000116 від 01.10.2025 року у розмірі 16 666,35 грн., з яких: 7 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 8 760,00 грн. - заборгованість по процентам, комісія - 906,35 грн. та витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 1 874,86 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повни текст рішення складено та підписано 03 липня 2026 року.

Суддя:    О. С. Цесельська