Справа № 420/7941/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення майнової шкоди,- 
ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 за результатом якого позивач просить: 
стягнути з ОСОБА_2 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) кошти за вчинення майнової шкоди у сумі 441234,46 грн. (чотириста сорок одна тисяча двісті тридцять чотири гривні 46 копійок);
стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, зокрема судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Наказом НОМЕР_2 прикордонного загону № 6673-АГ від 06.12.2025 у зв`язку із порушенням вимог статей 11, 16, розділу 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилося в неповерненні капітаном ОСОБА_3 ввіреного йому майна та призвело до завдання матеріальної шкоди в особі НОМЕР_2 прикордонного загону та у відповідності до пункту 1 частини першої статті 6, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» капітана ОСОБА_2 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на загальну суму шкоди заподіяної державі в розмірі 441234,46 грн. (чотириста сорок одна тисяча двісті тридцять чотири гривні 46 копійок). Відповідачем заподіяна шкода добровільно не відшкодована, що слугувало підставою звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року була винесена ухвала про залишення адміністративного позову без руху та надання строку для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 20 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач своїм правом на подання відзиве не скористався.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини. 
Судом встановлено, що Комісією НОМЕР_2 прикордонного загону, на підставі наказу НОМЕР_2 прикордонного загону від 30.10.2025 № 5967-АГ «Про призначення службового розслідування», проведено службове розслідування по факту втрати майна номенклатури речової, житлово-експлуатаційної служби та відділу радіаційного, хімічного, біологічного захисту та екологічної безпеки військовослужбовцями НОМЕР_2 прикордонного загону № 06.1.4/1818/25-Вн від 03.12.2025.
За результатами проведеного службового розслідування встановлено факт нестачі майна військовослужбовців НОМЕР_2 прикордонного загону.
З Витягу з Висновку службового розслідування по факту втрати майна номенклатури речової, житлово-експлуатаційної служби та відділу радіаційного, хімічного, біологічного захисту та екологічної безпеки військовослужбовцями НОМЕР_2 прикордонного загону № 06.1.4/1818/25-Вн від 03.12.2025 вбачається наступне.
Відповідно до наказу НОМЕР_2 прикордонного загону від 12.07.2024 № 804-ОС. старшого лейтенанта ОСОБА_4 (11-012355) призначено на посаду начальника відділення інженерного забезпечення другої прикордонної комендатури швидкого реагування.
15.05.2025 надійшла інформація про самовільне залишення місця розосередження техніки другого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування в районі АДРЕСА_3 начальником відділення інженерного забезпечення другої прикордонної комендатури швидкого реагування капітаном ОСОБА_5 КУРЛЕНЕЮ.
30.05.2025 начальником НОМЕР_2 прикордонного загону затверджено висновок службового розслідування № 26/798/25-Вн, що проведене на підставі наказу НОМЕР_2 прикордонного загону від 18.05.2025 № 2644-АГ «Про призначення службового розслідування» по факту самовільного залишення тимчасового місця розташування підрозділу капітаном ОСОБА_5 КУРЛЕНЕЮ.
Факт самовільного залишення тимчасового місця розташування підрозділу ( АДРЕСА_3 ) капітаном ОСОБА_5 КУРЛЕНЕЮ та нез`явлення його до місця проходження служби, тривалістю понад 10 діб, підтвердився.
В діях капітана ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення. відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, про даний факт проінформовано компетентні органи для прийняття правового рішення.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 18.05.2025 № 579-ОС. капітана ОСОБА_4 знято зі всіх видів забезпечення з 15.05.2025, відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.06.2017 № 468.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 26.05.2005 № 610-OC. капітана ОСОБА_4 звільнено з посади та зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону на підставі підпункту 8 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України. затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, у зв`язку з відсутністю більше 10 днів відомостей про місцезнаходження військовослужбовця (додаток 30).
Майно видано з речового складу відповідно до акту внутрішнього переміщення основних засобів №24-2725 від 28.06.2024. №№24-1573 від 18.04.2024. №25-669 від 16.02.2025, №24-4474 від 17.10.2024. акту приймання-передачі основних засобів №24-1830 від 05.04.2024. інвентаризаційного опису (додаток 31).
Встановлено відсутність військового майна отриманого зі складу прикордонного загону особисто військовослужбовцем.
В діях капітана ОСОБА_2 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 410 Кримінального кодексу України.
Під час проведення службового розслідування пояснень та заяв від капітана ОСОБА_2 не надходило.
Наказом НОМЕР_2 прикордонного загону № 6673-АГ від 06.12.2025 у зв`язку із порушенням вимог статей 11, 16, розділу 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виразилося в неповерненні капітаном ОСОБА_3 віреного йому майна та призвело до завдання матеріальної шкоди в особі НОМЕР_2 прикордонного загону та у відповідності до пункту 1 частини першої статті 6, Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» капітана ОСОБА_2 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на загальну суму шкоди заподіяної державі в розмірі 441234,46 грн. (чотириста сорок одна тисяча двісті тридцять чотири гривні 46 копійок).
На підставі вище викладеного, 07.01.2026 військова частина НОМЕР_1 направила лист до відповідача про необхідність добровільного відшкодування матеріальної шкоди завданої державі.
Станом на момент подання позову відповідь від відповідача на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходила.
Станом на момент подання позову місцезнаходження відповідача невідоме, до військової частини НОМЕР_1 останній не повернувся.
Оскільки відповідач не відшкодував вартість речового майна, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи юридичну оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. За необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, у відношенні військовослужбовців
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно частини першої статі 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статтею 3 Закону №2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.2019 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статей 6, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX (далі Закон №160-IX).
Згідно статті 1 Закону №160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до статті 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Згідно статті 10 Закону №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відповідно до статті 13 Закону №160-IX стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.05.2024 № 310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2024 р. за № 797/42142, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення в Державній прикордонній службі України в мирний час та особливий період (далі- Інструкція № 310) та Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період (далі – Норми).
Інструкція № 310 визначає організацію речового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужба), які проходять військову службу за контрактом, кадрову військову службу, строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, а також закладів фахової передвищої військової освіти (далі - курсанти), військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) в Адміністрації Держприкордонслужби, розвідувальному органі Адміністрації Держприкордонслужби, регіональних управліннях, загонах морської охорони, прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах, закладах освіти, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення (далі - органи Держприкордонслужби), резервістів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори, а також ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби в мирний час та особливий період.
Відповідно до п. 2 Інструкції № 310 у цій Інструкції терміни вживаються в таких значеннях:
інвентарне майно - речове майно, яке закріплюється за органом Держприкордонслужби та використовується його особовим складом за потреби в мирний час та особливий період;
майно особистого користування - предмети обмундирування, взуття, білизни та спорядження, що видаються в постійне індивідуальне користування;
норми забезпечення речовим майном - перелік предметів, що видаються в мирний час та особливий період з розрахунку на одного військовослужбовця, військовозобов`язаного, призваного на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори, курсанта, ліцеїста або працівника, одиницю техніки, підрозділ, спальне місце (місце відпочинку) в органі Держприкордонслужби, а також штатне ліжко (місце) в закладі охорони здоров`я, з визначенням їх кількості та строку носіння (експлуатації);
норми утримання речового майна - кількість предметів речового майна, зазначених у нормах забезпечення речовим майном, що повинні бути наявні в органі Держприкордонслужби залежно від кількості військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, призваних на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори, ліцеїстів, працівників, а також спальних місць (місць відпочинку) або штатних ліжок (місць);
речове майно - предмети військової форми одягу, взуття, білизни, постільних речей, спорядження, індивідуальних засобів захисту, спеціального, концертного та постового одягу, нагрудні знаки і знаки розрізнення, санітарно-господарське, культурно-просвітницьке та спортивне майно, верхолазне спорядження, спеціальне спорядження для службових собак, технічні засоби, що належать до номенклатури речової служби, та запасні частини до них, інструмент та матеріали для пошиття, ремонту та хімічного чищення речового майна, намети, брезенти, декоративні тканини і килимові вироби, музичні інструменти для штатних військових оркестрів, прапори, папір, канцтовари, бланки та книги обліку і звітності, мило та мийні засоби; п. 3 Інструкції № 310 передбачено, що речове забезпечення здійснюється відповідно до цієї Інструкції та включає:
забезпечення речовим майном;
створення та утримання запасів речового майна;
лазне-пральне та побутове обслуговування;
ремонт речового майна;
ведення управлінського обліку і подання звітності речової служби;
планування речового забезпечення та контроль за його використанням.
Відповідно до п. 1 розділу 4 глави ІІІ військовослужбовці за призовом осіб офіцерського складу, строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та військової служби за призовом із числа резервістів в особливий період, що переводяться з одного органу Держприкордонслужби до іншого, забезпечуються на день переведення всіма належними предметами речового майна особистого користування відповідно до норм забезпечення речовим майном, а також рушником та сумкою транспортною індивідуальною чи мішком речовим. Інше інвентарне майно здається на речовий склад органу Держприкордонслужби.
Згідно п. 8 розлізлу 1 глави ІІІ Інструкції № 310 у разі втрати речового майна або набуття ним непридатного стану з вини військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, призваного на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори, ліцеїста чи працівника йому видається майно, що раніше було в користуванні. Вартість втраченого майна або майна, яке набуло непридатного стану, відшкодовується відповідно до вимог законодавства України. 
Відповідно до п. 1 глави IV Інструкції № 310 до інвентарного майна належать предмети одягу, взуття та спорядження, визначені в нормах забезпечення речовим майном, постільні речі, спеціальний, концертний та постовий одяг, санітарногосподарське, культурно-просвітницьке та спортивне майно, верхолазне спорядження, спеціальне спорядження службових собак, технічні засоби речової служби, обладнання та інструменти об`єктів речової служби, намети, брезенти, декоративні тканини і килимові вироби, музичні інструменти для штатних військових оркестрів, прапори.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач самовільно залишив місце проходження військової служби, не з`явився до військової частини НОМЕР_1 , перебуває без поважних причин поза її межами та не повернув ввірене йому військове майно на загальну вартість 441234,46 грн. (чотириста сорок одна тисяча двісті тридцять чотири гривні 46 копійок).
Пунктом 1 частини першої статті 6 Закону №160-ІХ визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Згідно вимог частини другої статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. 
Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. 
Порядок та умови призупинення та продовження військової служби визначаються положеннями про проходження військової служби.
Військовослужбовцям, які під час дії воєнного стану самовільно залишили військові частини або місця проходження служби чи дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань, період з дня самовільного залишення військової частини (місця проходження військової служби) або вчинення дезертирства до дня повернення до виконання військового обов`язку не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. Таким військовослужбовцям упродовж цього періоду виплата грошового, здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення на них пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством для військовослужбовців, не здійснюються.
Відповідно до Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру:
центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; 
територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону;
Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони;
органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини;
розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі – Положення № 1115/2009) визначається порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та відповідно до пунктів 48-1 - 48-7 Положення № 1115/2009 визначено, що: 
для військовослужбовців, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місця служби, дезертирували із Держприкордонслужби або добровільно здалися в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якщо інше не визначено законодавством.;
військова служба для військовослужбовців призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяв, повідомлень начальників органів Держприкордонслужби про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;
військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються, про що видається наказ начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходив службу;
час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців; 
військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до загальної чисельності Держприкордонслужби;
військовослужбовці, військову службу яких призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні;
звільнення військовослужбовців, військову службу яких призупинено, з військової служби здійснюється в установленому порядку посадовими особами, зазначеними у пункті 270 цього Положення;
для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. 
У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Відповідно до п. 315 Положення 1115/2009 під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється.
Військовослужбовцям, які під час дії воєнного стану самовільно залишили військові частини або місця проходження служби чи дезертирували і не повернулися до військових частин (місць проходження військової служби) до моменту припинення чи скасування воєнного стану, військова служба призупиняється в порядку, встановленому Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", з дня, наступного за днем припинення чи скасування воєнного стану.
Військовослужбовцям, які під час дії воєнного стану самовільно залишили військові частини або місця проходження служби чи дезертирували, період із дня самовільного залишення військової частини (місця проходження військової служби) або вчинення дезертирства до дня повернення до виконання військового обов`язку не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, про що оголошується в наказі по особовому складу. Таким військовослужбовцям упродовж цього періоду виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення на них пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством для військовослужбовців, не здійснюються.
Інструкцією з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.06.2017 № 468, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 16.08.2017 за № 1011/30879 (далі – Інструкція № 468), визначено організацію й порядок обліку військовослужбовців і працівників Державної прикордонної служби України в Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управліннях, загонах морської охорони, прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах, навчальних закладах, науково-дослідній установі, органах забезпечення, підрозділах спеціального призначення, підрозділах, на кораблях та катерах морської охорони органів Держприкордонслужби в мирний час і в особливий період та порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу і облікованих документів.
Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої Інструкція № 468 визначено, що особи, які самовільно залишили органи Держприкордонслужби або місце служби, і тих, що не з`явилися в строк без поважних причин на службу при призначенні, переміщенні, з відрядження, відпустки, навчання або закладів охорони здоров`я тривалістю понад три доби, - тільки після з`ясування причин залишення ними (неповернення) органу Держприкордонслужби та внесення в єдиний реєстр досудових розслідувань, але не раніше ніж через три місяці після закінчення встановленого строку відрядження, відпустки, лікування, навчання або самовільного залишення органу Держприкордонслужби. Протягом цього часу вони вважаються тимчасово відсутніми і обліковуються в кадрових підрозділах у книзі обліку тимчасово відсутнього й тимчасово прибулого до органу Держприкордонслужби особового складу в окремому розділі.
Військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, у триденний строк з моменту залишення частини знімаються зі всіх видів забезпечення.
З матеріалів справи вбачається, що заявлені до стягнення кошти були отримані відповідачем як грошове забезпечення за період, протягом якого відповідач був відсутній на службі без поважних причин, у зв`язку із чим був притягнутий до повної матеріальної відповідальності.
Відтак, у зв`язку із призупиненням військової служби відповідачу, який притягнутий до матеріальної відповідальності, та не відшкодування шкоди в добровільному порядку, враховуючи також, що відповідач відзиву на позовну заяву та доказів відшкодування шкоди до суду не подав, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно із частиною другою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Отже, оскільки у цій справі задоволено позов суб`єкта владних повноважень, тому судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення майнової шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) кошти за вчинення майнової шкоди у сумі 441234,46 грн. (чотириста сорок одна тисяча двісті тридцять чотири гривні 46 копійок).
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.
Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України. 

Суддя К.С. Єфіменко