РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/176/24
Рядок статзвіту № 129
17 серпня 2026 року 
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя Грипіч Л. А. 
з участю секретаря Вознюк Ю.В. 
за участі учасників судового розгляду:
представника позивача – адвоката Михайлова В.О.
представника відповідача – адвоката Красовського А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1  до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Костопільської міської ради про скасування постанов адміністративної комісії при виконавчому комітеті Костопільської міської ради
ВСТАНОВИВ: 
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Костопільської міської ради, в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 01.02.2024 та від 13.02.2024, просила суд:
1) поновити строк на звернення до суду з позовом;
2) визнати протиправними та скасувати постанови Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Костопільської міської ради №150 від 27.12.2023 року (протокол №118 від 22.11.2023); №151 від 27.12.2023 року (протокол №124 від 30.11.2023); №152 від 27.12.2023 року (протокол №126 від 01.12.2023); №153 від 27.12.2023 року (протокол №128 від 06.12.2023); №154 від 27.12.2023 року (протокол №130 від 11.12.2023); №111 від 17.10.2023 року; №144 від 28.11.2023 року; №129 від 28.11.2023 року; №136 від 28.11.2023 року; №138 від 28.11.2023 року; №128 від 28.11.2023 року; №121 від 28.11.2023 року; №142 від 28.11.2023 року; №5 від 16.01.2024 року; №6 від 16.01.2024 року; №7 від 16.01.2024 року; №8 від 16.01.2024 року; №16 від 31.01.2024 року; №17 від 31.01.2024 року, якими ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП;
3) закрити провадження у відповідних справах про адміністративні правопорушення;
4) стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є співвласником (1/2 частки) нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований (кадастровий номер 5623410100:02:001:0128), цільове призначення якої – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. 
До складу приміщення магазину, згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 09.11.2023 №353809182, входить, зокрема, літера «а3» – навіс, як складова частина будівлі.
Позивач у магазині «Капітошка» працює продавцем, підприємницьку діяльність із реалізації товарів магазину не здійснює, суб`єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем) не зареєстрована, а особа, яка фактично здійснює таку діяльність, під час розгляду справ про адміністративні правопорушення відповідачем встановлена не була.
Позивач зазначила, що частина товару вивішується на фасаді будівлі магазину під навісом (складовою частиною будівлі, розташованою на належній їй земельній ділянці приватної власності) з метою залучення покупців, а торгівля здійснюється виключно з приміщення магазину; жодного самостійного «торгового місця» на тротуарі чи іншій території загального користування позивач не облаштовувала.
Позивач також послалась на те, що оскаржувані постанови винесені з порушенням вимог ст. 268 КУпАП, оскільки вона не була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справ; з порушенням строку, встановленого ст. 277 КУпАП; з порушенням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП, оскільки за наявності кількох фактів правопорушень, які одночасно розглядались відповідачем в одному засіданні, підлягало накладенню одне стягнення в межах санкції статті, а не окремі стягнення за кожним фактом; а також не відповідають вимогам ст. 283 КУпАП щодо змісту постанови, оскільки не містять опису конкретного місця, меж, площі та конфігурації інкримінованого «торгового місця», що унеможливлює перевірку належності цієї території до об`єктів благоустрою в розумінні Закону України «Про благоустрій населених пунктів».
Провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 15.01.2024 (головуючий суддя Олійник П.В.).
02.02.2024 позивачем подано до суду заву про збільшення позовних вимог, у якій остання просила скасувати постанови адміністративної комісії Костопільської міської ради №111 від 17.10.2023, №144, 129, 136, 138, 128, 121, 142 від 28.11.2023 та №5, 6, 7, 8 від 16.01.2024.
13.02.2024 позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій остання просила скасувати постанови адміністративної комісії Костопільської міської ради №16, 17 від 31.01.2024.
В подальшому, на підставі Розпорядження №31 від 19 березня 2024 року "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу судової справи", справу повернуто до канцелярії для призначення повторного автоматизованого розподілу і за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Грипіч Л.А.
Ухвалою суду від 31.05.2024 справу №564/176/24 прийнято до провадження суддею Грипіч Л.А. та призначити справу до розгляду по суті в судовому засіданні.
Ухвалою суду від 05.02.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху через несплату судового збору за додатково заявлені позовні вимоги про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності у розмірі 605,60 грн за кожну з позовних вимог щодо скасування постанов від 17.10.2023 №111, від 28.11.2023 №144, 129, 136, 138, 128, 121, 142, від 16.01.2024 №5, 6, 7, 8 та від 31.01.2024 №16, 17, тобто у розмірі 8478,40 грн.
Позивачем вказані недоліки позову були усунуті та ухвалою суду 10.06.2026 року провадження було відновлено.
Відповідач своїм право на відзив скористався у строки, передбачені КАС України, проти задоволення позову заперечив, з підстав, вказаних у відзиві.
Судом встановлено, що 22.11.2023, 30.11.2023, 01.12.2023, 06.12.2023 та 11.12.2023 головним спеціалістом відділу інспекції з благоустрою управління інфраструктури Костопільської міської ради Стельмащук І.О. відносно позивача складено протоколи про адміністративні правопорушення №118, №124, №126, №128 та №130 відповідно, за змістом яких позивач, перебуваючи на прилеглій території магазину «Капітошка» по вул. Грушевського, 20 у м. Костопіль, облаштувала торгове місце та здійснювала торгівлю у невстановленому місці, чим порушила п. 5.1.19 Правил благоустрою Костопільської міської територіальної громади, затверджених рішенням Костопільської міської ради №838 від 13.10.2022.
У поясненнях, наданих під час складення кожного з протоколів, позивач послідовно заперечувала вчинення правопорушення, зазначаючи, що здійснює торгівлю в межах магазину та на території, яка є прилеглою до нього і належить їй на праві власності, а не на тротуарі чи іншій території загального користування.
27.12.2023 Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Костопільської міської ради за наслідками розгляду зазначених протоколів одночасно, в одному засіданні, винесено постанови №150, №151, №152, №153 та №154, якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360 грн за кожним фактом окремо. 
Зазначені постанови отримані позивачем 02.01.2024 поштою.
Аналогічним чином відповідачем розглянуто та за результатами розгляду одночасно винесено: постанову №111 від 17.10.2023; постанови №144, №129, №136, №138, №128, №121, №142 від 28.11.2023 (за наслідками розгляду в одному засіданні восьми протоколів, складених у період з 19.09.2023 по 15.11.2023); постанови №5, №6, №7, №8 від 16.01.2024 (за протоколами від 14.12.2023 №133, від 20.12.2023 №134, від 27.12.2023 №137, від 03.01.2024 №2/06-05); постанови №16, №17 від 31.01.2024. 
Копії зазначених постанов отримані позивачем 25.01.2024, 29.01.2024 та 07.02.2024 відповідно, тобто після відкриття провадження у цій справі.
Судом встановлено, що оскаржувані постанови від 27.12.2023 отримані позивачем лише 02.01.2024, а не в день їх фактичного прийняття, а решта постанов отримувалась позивачем поетапно протягом січня-лютого 2024 року. 
За таких обставин, враховуючи, що звернення до суду відбулось у межах розумного строку з моменту фактичного отримання позивачем оскаржуваних рішень, суд, керуючись ст. 121 КАС України, вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлює позивачу такий строк.
Щодо посилання представника відповідача, що позивач отримувала декілька оскаржуваних постанов нарочно або ж була ознайомлена з ними не заслуговують на увагу, оскільки на оригіналах вказаних постанов наявні дати та підписи, однак не зазначено кому належать вказані підписи і чи це є фактом отримання або ознайомлення з рішення суб`єкта владних повноважень.
В судовому засідання позивач заперечила проти того, що вона отримувала оскаржувані постанови нарочно, а вказала, що ці постанови отримані поштовими листами.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у цій справі не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних постанов та на спростування доводів позивача, отже, сам факт винесення оскаржуваної постанови, за відсутності інших доказів, не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17).
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів визначаються Законом України "Про благоустрій населених пунктів" (далі також - Закон № 2807-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону № 2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
Згідно із частиною 1 статті 34 Закону № 2807-IV правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Статтею 12 Закону № 2807-IV передбачено, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
До об`єктів благоустрою населених пунктів відповідно до статті 13 зазначеного Закону належать: 1) території загального користування: парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам`ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.
Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягне за собою накладення штрафу. 
При цьому, стаття 152 КУпАП є бланкетною правовою нормою, має загальний зміст, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів.
Конкретизований зміст диспозиції бланкетної правової норми передбачає певну деталізацію її положень іншими нормативно-правовими актами для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду 18 грудня 2019 року у справі №461/202/17.
Судом встановлено, що позивач не є суб`єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем), не здійснює самостійної підприємницької діяльності з реалізації товарів у магазині «Капітошка», а є продавцем в магазині. 
Матеріали справ про адміністративні правопорушення не містять жодних доказів, які б спростовували цей довід або встановлювали, що саме позивач особисто, як самостійний суб`єкт, здійснювала торгівлю на визначеній чи забороненій для торгівлі території.
Крім того, судом встановлено, що майно, яке частково розміщувалось на фасаді будівлі магазину під навісом (літера «а3»), який згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 09.11.2023 №353809182 є складовою частиною будівлі магазину, розташоване в межах земельної ділянки з кадастровим номером 5623410100:02:001:0128, яка перебуває у приватній спільній частковій власності, у тому числі позивача, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. 
Суд примає доводи позивача про те, що адміністративною комісією виконавчого комітету Костопільської міської ради притягнуто позивачку до адміністративної відповідальності за здійснення торгівлі у невстановленому місці, яка не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП.
За здійснення торгівлі у невстановленому місці передбачена адміністративна відповідальність за ст.155 КУпАП (порушення правил торгівлі) та ст.160 КУпАП (торгівля з рук у невстановлених місцях).
Відповідачем не надано доказів того, що територія, на якій, за версією відповідача, позивач здійснювала торгівлю, є тротуаром чи іншою територією загального користування, тобто об`єктом благоустрою в розумінні ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та розділу 2 Правил благоустрою Костопільської міської територіальної громади, а не приватною територією, що перебуває у власності позивача.
За таких обставин суд доходить висновку, що матеріалами справ про адміністративні правопорушення не доведено ні подію правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП (а саме — факт розташування об`єкта торгівлі саме на об`єкті благоустрою, а не на приватній території позивача), ні вини позивача в його вчиненні як самостійного суб`єкта торговельної діяльності.
Суд також враховує, що зміст оскаржуваних протоколів та постанов зводиться до констатації факту «здійснення торгівлі у невстановленому місці» без наведення конкретних вимірів, меж, конфігурації та точного місцезнаходження інкримінованого торгового місця, що не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП щодо необхідності чіткого і конкретного формулювання суті правопорушення. 
Суд враховує практику Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Малофєєва проти росії» від 30.05.2013 та «Карелін проти росії» від 20.09.2016), відповідно до якої, у випадку, коли викладена в протоколі фабула не відображає усіх істотних ознак складу правопорушення, суд не вправі самостійно усувати ці недоліки чи відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це порушувало б право особи на захист.
Додатково суд враховує, що діяння, яке описане у протоколах та постановах як «здійснення торгівлі у невстановленому місці», за своїм змістом не охоплюється складом правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП (порушення правил благоустрою), а може мати ознаки правопорушень, передбачених іншими нормами КУпАП (зокрема статтями 155, 160 КУпАП), що додатково свідчить про помилковість правової кваліфікації дій позивача за ст. 152 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне з вчинених правопорушень, а не окремо за кожним фактом. 
Судом встановлено, що відповідач, розглядаючи в одному засіданні кілька протоколів, складених відносно позивача за той самий період, виносив окремі постанови з накладенням окремого стягнення за кожним епізодом (зокрема, п`ять постанов від 27.12.2023 та сім постанов від 28.11.2023), що суперечить імперативним вимогам ч. 2 ст. 36 КУпАП і є самостійною підставою для визнання таких постанов протиправними.
Відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом, правомочним розглядати справу, протоколу та інших матеріалів справи. 
Проаналізувавши постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Костопільської міської ради від 27.12.23 року №150, від 27.12.23 року №151, від 27.12.2023 року №152, від 27.12.2023 №153, від 27.12.2023 №154, №5,6,7 від 16.01.2024 року, №111 від 17.10.2023 року, №144, 129, 136, 138, 128, 121, 142 від 28.11.2023 року та №16,17 від 31.01.2024 року, було встановлено, що такі постанови були прийняті за межами 15-денного строку з дня одержання відповідачем протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи, що є окремою підставою для скасування зазначених постанов у справі.
Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності, крім випадків, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи.
Обов`язок доведення факту належного повідомлення покладається на відповідача (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №760/10803/15-а, від 19.09.2019 у справі №686/21230/16-а та інших). 
Відповідач не надав суду доказів належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справ, внаслідок чого справи розглянуто за відсутності позивача з порушенням її процесуальних прав, гарантованих КУпАП, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваних постанов.
Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Так у постанові ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020 зазначено, що за нормами ст.251 КУпАПщо доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. В силу принципу презумпції невинуватості усі сумніви щодо події правопорушення та вини особи тлумачаться на її користь, а недоведені подія і вина прирівнюються до доведеної невинуватості.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Костопільської міської ради прийняті необґрунтовано, за відсутності доведеної події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, з істотними порушеннями процесуального порядку їх винесення (ст.ст. 36, 268, 277, 283 КУпАП), а отже є протиправними та підлягають скасуванню в повному обсязі із закриттям відповідних справ про адміністративні правопорушення на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 90, 121, 132-139, 143, 242-246, 255, 293, п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позов  ОСОБА_1  до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Костопільської міської ради про скасування постанов адміністративної комісії при виконавчому комітеті Костопільської міської ради – задовольнити.
Скасувати постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Костопільської міської ради від 27.12.2023 року №150,  від 27.12.2023 року №151,  від 27.12.2023 року №152,  від 27.12.2023 №153, від 27.12.2023 №154,  №5, 6, 7 від 16.01.2024 року, №111 від 17.10.2023 року, №№144, 129, 136, 138, 128, 121, 142 від 28.11.2023 року та №№ 16, 17 від 31.01.2024 року щодо притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів (ст.286 КАС України) з дня його проголошення. 

Суддя | Л. А. Грипіч