ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/4803/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Рогач Л. І. - головуючої, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,
за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,
представників учасників справи: 
Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві - Фартушного С. І.,
Товариства з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД» - Жбанова К. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД»
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 (суддя Карабань Я. А.) 
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 (судді: Демидова А. М., Ходаківська І. П., Євсіков О. О.)
у справі за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві
до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД»
про стягнення 9 057 237,18 грн.
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (далі - ГУ ДСНС у м. Києві, позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД» (далі - ТОВ «МС-БІЛД», відповідач, скаржник) про стягнення 9 057 237,18 грн, із яких 5 866 358,89 грн пені та 3 190 878,29 грн штрафу.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23 у частині строків виконання будівельних робіт. Штрафні санкції нараховані на підставі пункту 11.5 цього договору за період із 18.12.2023 до 31.10.2024.
1.3. Розмір штрафних санкцій визначено за результатами перевірки, проведеної Міністерством внутрішніх справ України, оформленої актом від 22.11.2024 № 17/32, за яким вартість невиконаних робіт за період із 01.07.2024 до 31.10.2024 становить 45 583 975,62 грн.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами
2.1. 08.12.2023 позивач (замовник) і відповідач (генпідрядник) уклали договір про виконання робіт № 314Г/12-23, за яким генпідрядник зобов`язався відповідно до проєктної документації виконати будівельні, монтажні та інші роботи на об`єкті «Будівництво пожежно-рятувального посту на території міста Києва за адресою: Дарницький район, вул. Соломії Крушельницької». Роботи фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
2.2. За умовами договору про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23:
- строки виконання робіт встановлюються договором і визначаються датою їх початку та закінчення; генпідрядник виконує роботи протягом 12 місяців із дати підписання договору та здає об`єкт замовнику у строк до 06.12.2024 (пункти 2.1, 2.2);
- генпідрядник розпочинає виконання робіт протягом 5 робочих днів з моменту надання йому будівельного майданчика (фронту робіт), дозвільної, проєктної та іншої документації (пункт 2.3);
- датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття замовником за актом (пункт 2.7);
- замовник зобов`язаний передати генпідряднику будівельний майданчик за актом приймання-передачі та забезпечити роботи повним комплектом проєктної документації (підпункти 5.1.1, 5.1.2);
- генпідрядник зобов`язаний виконати роботи у встановлені строки, розпочати їх протягом 5 робочих днів з моменту отримання майданчика, дозвільної, проєктної та іншої документації, завершити роботи та передати об`єкт не пізніше 06.12.2024 (підпункти 5.3.2, 5.3.4, 5.3.25);
- за порушення генпідрядником строків виконання робіт за договором він сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 % від вартості робіт, із яких допущено прострочення виконання, але не менше подвійної облікової ставки Національного банку України, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вартості невиконаних робіт (пункт 11.5).
2.3. Загальна сума договору про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23 за пунктом 3.2 становила 75 154 192,02 грн. Додатками до договору є договірна ціна (додаток 1), календарний графік виконання робіт (додаток 2) та графік фінансування робіт (додаток 3).
2.4. 11.12.2023 сторони підписали акт приймання-передачі № 1 технічної документації та акт приймання-передачі проєктно-кошторисної документації; 14.12.2023 - акт передачі-приймання будівельного майданчика площею 0,7921 га.
2.5. 22.12.2023 сторони підписали акти приймання виконаних будівельних робіт №№ 1, 2, 3, 5, акти вартості устаткування №№ 4, 6 та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року на загальну суму 15 406 764,82 грн, із яких вартість робіт - 11 894 114,71 грн, вартість устаткування - 3 512 650,12 грн.
2.6. 21.03.2024 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві видав позивачу дозвіл на виконання будівельних робіт № КВ012240308586. За письмовими поясненнями позивача від 12.09.2025 інші дозволи, що передували зазначеному, у нього відсутні. Відповідач зауважив, що про наявність цього дозволу дізнався самостійно під час моніторингу Реєстру будівельної діяльності.
2.7. 16.05.2024 сторони підписали два акти коригування актів приймання виконаних робіт за грудень 2023 року на від`ємні суми 4 818 971,03 грн і 7 075 143,68 грн, акт приймання виконаних робіт на суму 6 357 659,20 грн та акт № 4 за травень 2024 року на суму 10 857 622,26 грн.
2.8. 17.05.2024 сторони уклали додаткову угоду № 3, якою загальну суму договору про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23 визначено в розмірі 74 838 148,24 грн та погоджено нову договірну ціну і графік етапів виконання робіт / вартості етапу виконання робіт, що містить 12 контрольних дат у період із 17.12.2023 до 15.11.2024 із зазначенням вартості кожного етапу. За графіком етапів виконання робіт / вартості етапу виконання робіт сторони погодили такі контрольні дати та вартість етапів: до 17.12.2023 - 15 406 764,82 грн; до 15.01.2024 - 2 000 000,00 грн; до 15.02.2024 - 10 229 639,24 грн; до 15.03.2024 - 12 893 740,58 грн; до 15.04.2024 - 6 923 359,48 грн; до 15.05.2024 - 7 382 236,38 грн; до 15.06.2024 - 9 286 265,54 грн; до 15.07.2024 - 8 957 672,69 грн; до 15.08.2024 - 1 456 742,18 грн; до 15.09.2024 - 141 164,90 грн; до 15.10.2024 - 115 786,45 грн; до 15.11.2024 - 44 775,98 грн.
2.9. Загальна вартість прийнятих замовником робіт і устаткування становить 20 727 931,57 грн; вартість невиконаних робіт - 54 110 216,67 грн. Роботи за етапом з контрольною датою 17.12.2023 фактично виконані 22.12.2023.
2.10. 22.11.2024 складено акт Міністерства внутрішніх справ України № 17/32; 30.01.2025 позивач направив відповідачу претензію про сплату 9 057 237,18 грн.
2.11. Господарський суд міста Києва рішенням від 16.06.2025 у справі № 910/1964/25 у спорі тих самих сторін за тим самим договором стягнув із відповідача на користь позивача пеню в розмірі 1 515 086,07 грн, нараховану за період із 07.12.2024 до 03.01.2025 за прострочення виконання робіт вартістю 54 110 216,67 грн відповідно до пункту 11.5 договору про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23 в порушення строків виконання робіт, передбачених пунктом 2.2 цього договору (до 06.12.2024). Рішення в апеляційному порядку не переглядалося і набрало законної сили 15.07.2025.
3. Короткий зміст судових рішень
3.1. Господарський суд міста Києва рішенням від 18.11.2025 позов задовольнив; стягнув із відповідача на користь позивача 5 866 358,89 грн пені, 3 190 878,29 грн штрафу, а всього 9 057 237,18 грн, та 135 858,56 грн судового збору.
3.2. Суд першої інстанції виходив із того, що позивач виконав обов`язок, передбачений пунктом 5.1 договору про виконання робіт від 08.12.2023 
№ 314Г/12-23, передавши відповідачу будівельний майданчик і проєктну документацію, у зв`язку з чим відповідач мав приступити до виконання робіт до 19.12.2023 включно. Строки виконання робіт суд визначив за графіком етапів виконання робіт, погодженим додатковою угодою № 3 до цього договору, а прострочення обчислив окремо за прострочення кожного етапу виконання робіт.
3.3. Суд зазначив, що пункт 11.5 договору про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23 не встановлює іншого порядку нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), і застосував шестимісячне обмеження до кожного етапу окремо. За власним розрахунком суду розмір пені становить 6 344 290,17 грн, розмір штрафу - 3 787 715,16 грн; оскільки обчислені суми перевищують заявлені, вимоги задоволено в межах заявлених. За розрахунком суду першої інстанції пеня нарахована окремо за кожним етапом із застосуванням подвійної облікової ставки Національного банку України: за грудень 2023 року - за 5 днів прострочення на суму 15 406 764,82 грн; за січень 2024 року - за період із 16.01.2024 до 15.07.2024; за лютий 2024 року - із 16.02.2024 до 15.08.2024; за березень 2024 року - із 16.03.2024 до 15.09.2024; за квітень 2024 року - із 16.04.2024 до 15.10.2024; за травень 2024 року - із 16.05.2024 та із 17.05.2024 до 31.10.2024; за наступні етапи - у межах шести місяців із дати спливу відповідного строку, але не пізніше 31.10.2024.
3.4. Доводи відповідача про подвійне стягнення штрафних санкцій суд першої інстанції відхилив, зазначивши, що предметом розгляду справи № 910/1964/25 були вимоги про стягнення лише пені та за інший період.
3.5. Північний апеляційний господарський суд постановою від 05.05.2026 апеляційну скаргу відповідача залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
3.6. Суд апеляційної інстанції кваліфікував договір про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23 як договір будівельного підряду в розумінні статті 875 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та встановив, що відповідач повинен був приступити до виконання робіт до 21.12.2023 включно.
3.7. Апеляційний суд застосував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 20.08.2019 у справі № 910/3554/18, згідно з якими для застосування відповідальності за абзацом третім частини другої статті 231 ГК України в договорі підряду мають бути погоджені умови як щодо строків виконання окремих етапів робіт, так і щодо вартості цих робіт. Оскільки графік етапів містить і строки, і вартість кожного етапу, суд визнав правильним поетапне обчислення прострочення. Суд апеляційної інстанції відтворив зазначений висновок у повному обсязі, зазначивши, що за відсутності погодження строків виконання окремих етапів робіт і вартості цих етапів неможливо встановити, чи було порушення строку виконання окремого етапу, який саме етап виконано з порушенням, кількість днів прострочення та вартість робіт, із яких допущено прострочення. 
3.8. Суд апеляційної інстанції визнав суму невиконаних робіт у розмірі 54 110 216,67 грн встановленою в порядку частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішенням у справі № 910/1964/25, а витребування судом першої інстанції у позивача детального розрахунку - реалізацією дискреційних повноважень суду.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування
4.1. ТОВ «МС-БІЛД» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
4.2. Касаційну скаргу подано з підстав, визначених пунктами 1, 3 і 4 частини другої статті 287 ГПК України.
4.3. Обґрунтовуючи наявність випадку касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про неправильне застосування статті 232 ГК України, статей 549, 550, 612, 875 ЦК України без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17, від 23.07.2019 у справі № 911/2076/18, від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18, від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20, від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24 (щодо визначення моменту виникнення прострочення виконання зобов`язань за договором підряду), від 14.01.2019 у справі № 911/728/18 (щодо прострочення замовника з погодженням проєктно-кошторисної документації), від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 і від 10.09.2020 у справі № 916/1777/19 (щодо застосування частини шостої статті 232 ГК України), від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20 (щодо меж преюдиційності), від 08.05.2019 у справі № 910/9078/18 і від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17 (щодо невключення дня фактичного виконання зобов`язання до періоду прострочення).
4.4. Обґрунтовуючи наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 61 Конституції України, частини шостої статті 232 ГК України та принципу non bis in idem у правовідносинах, у яких одна й та сама сума невиконаних робіт стає двічі об`єктом нарахування пені за двома різними методологіями, а сукупний строк нарахування перевищує шестимісячне обмеження, а також щодо застосування частини четвертої статті 75 ГПК України у правовідносинах, у яких рішенням суду між тими самими сторонами встановлено інший строк виконання того самого зобов`язання.
4.5. Обґрунтовуючи наявність випадку, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на порушення судами статей 74, 75, 76, 77, 79, 86, 236, 237 ГПК України та на недослідження зібраних у справі доказів, зокрема щодо обставин виконання замовником своїх обов`язків за договором про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23.
5. Позиція інших учасників справи
5.1. ГУ ДСНС у м. Києві подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026, а в задоволенні вимог касаційної скарги відмовити.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
6.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).
Щодо подібності правовідносин
6.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. Колегія суддів виходить із того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови; саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
6.4. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин та об`єкти спорів. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
6.5. Правовідносини у справах, на постанови в яких посилається скаржник, і у справі, що розглядається, мають однакове матеріально-правове регулювання (у тому числі аналогічні умови договорів у частині визначення строків виконання робіт і права нарахування неустойки), а також схожими є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судами фактичні обставини. Застосовані судами як у справі, що переглядається, так і у наведених скаржником постановах норми права щодо відносин будівельного підряду не містять різниці у правозастосуванні залежно від виду чи організаційно-правової форми юридичних осіб - сторін правочину чи їх належності до певного сектору економіки. Втім у певних наведених скаржником постановах йдеться і про спори за участю юридичних осіб державного сектору економіки та про застосування відповідальності за статтею 231 ГК України (до прикладу - постанови від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18). За таких умов наведені скаржником висновки Верховного Суду підлягали врахуванню судами попередніх інстанцій, а заперечення позивача щодо їх нерелевантності до спірних правовідносин є юридично неспроможними. 
6.6. Також Верховний Суд у постанові від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24 визнав помилковим відхилення посилань на відповідну практику з мотивів формулювання висновків щодо зобов`язань за договором будівельного підряду, а не щодо договору підряду, зазначивши, що «як для договору підряду, так і для окремих видів договорів підряду (зокрема, будівельного), спільним є основний предмет договору, а саме результат виконаних підрядником робіт, що свідчить про подібність правовідносин у вказаних справах зі справою, що розглядається».
Щодо неврахування висновків Верховного Суду про підстави нарахування неустойки за порушення строків виконання окремих етапів робіт
6.7. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина перша статті 837 ЦК України). За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проєктно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проєктно-кошторисну документацію, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (частина перша статті 875 ЦК України).
6.8. У розумінні наведеної норми основним предметом договору будівельного підряду є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи відповідно до проєктно-кошторисної документації на замовлення замовника, а не процес виконання робіт чи діяльність підрядника на створення об`єкта та його здачу.
6.9. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до частини другої статті 883 ЦК України за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом. За змістом частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
6.10. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18 зазначила, що умовами договору підряду поряд з основним зобов`язанням підрядника можуть бути визначені «інші обов`язки підрядника, які існують у межах основного зобов`язання, у тому числі обов`язок підрядника щодо дотримання строків виконання всіх етапів підрядних робіт», і виснувала, що «відповідальність підрядника за умовами цього договору у вигляді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт/поставки обладнання в межах основного зобов`язання». При цьому об`єднана палата виходила з того, що пункт 10.3 договору, який встановлював відповідальність, прямо відсилав до строків, зазначених у пункті 5.2 договору.
6.11. Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18 і у постанові від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20 виклав подібну правову позицію, згідно з якою у підрядних правовідносинах відповідальність підрядника у виді штрафних санкцій настає у разі прострочення виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.
6.12. За загальним правилом неустойка (штраф, пеня) за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення підрядником виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання, за відсутності прямої вказівки в умовах договору про можливість застосування неустойки щодо порушення строків виконання окремих етапів робіт (постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17 і від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18, постанови Верховного Суду від 23.07.2019 у справах № 911/2076/18 і № 911/2309/18, від 29.08.2019 у справі № 911/2454/18, від 12.09.2019 у справі № 911/2360/18, від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18, від 31.05.2022 у справі № 910/4235/20, від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24, від 28.08.2025 у справі № 910/15007/24, від 03.09.2025 у справі № 910/11943/24, від 10.12.2025 у справі № 910/16193/24, від 10.02.2026 у справі № 910/4553/25, від 26.05.2026 у справі № 909/1044/25).
6.13. У постанові від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24 Верховний Суд, установивши, що сторони визначили кінцевий строк виконання всіх передбачених договором робіт, а в додатку до договору - строки виконання окремих етапів, виснував, що «відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами у цій справі договору у виді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання», а «прострочення відповідачем у виконанні зобов`язань за договором починається із наступного дня за днем закінчення виконання всіх робіт за договором».
6.14. У постанові від 28.08.2025 у справі № 910/15007/24 Верховний Суд наголосив, що статті 230, 231 ГК України та статті 627, 837, 846, 875, 883 ЦК України при вирішенні питання застосування неустойки у разі прострочення підрядником виконання робіт «є універсальними у правозастосуванні при вирішенні цієї категорії спорів, що підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду», а визначальним критерієм назвав те, що «умови пункту 10.2 Договору не містять прив`язки до порушення підрядником окремих етапів робіт», у зв`язку з чим «погоджені сторонами умови Договору в частині відповідальності підрядника за порушення строків виконання робіт не передбачали можливості стягнення неустойки за порушення строків виконання окремих етапів виконання робіт».
6.15. У постанові від 03.09.2025 у справі № 910/11943/24 Верховний Суд наголосив, що «несвоєчасно виконані роботи» не є тотожним поняттям до «несвоєчасне виконання окремих етапів робіт», і відхилив доводи про те, що договором чітко передбачено право нараховувати пеню за несвоєчасне виконання окремих етапів робіт, зазначивши, що «такої умови пункт 10.2 договору не містить». 
6.16. У постанові від 10.12.2025 у справі № 910/16193/24 Верховний Суд визнав обґрунтованим підхід, за яким формулювання пункту договору, що не містить словосполучення «етапи робіт», а натомість містить поняття «виконання робіт» та «при порушенні строку виконання робіт», свідчить про те, що сторони мали на меті покладення на боржника відповідальності за прострочення саме кінцевого строку виконання робіт, а не за несвоєчасне виконання кожного окремого етапу робіт. Аналогічний підхід застосовано у постановах Верховного Суду від 10.02.2026 у справі № 910/4553/25 і від 26.05.2026 у справі № 909/1044/25.
6.17. Разом із тим Верховний Суд послідовно розмежовує наведену ситуацію з випадками, коли договір містить пряму вказівку на відповідальність за порушення строків окремих етапів або окремих видів робіт. У постановах від 12.08.2021 у справі № 910/7914/20 і від 09.11.2021 у справі № 910/260/20 Верховний Суд визнав правовідносини неподібними правовідносинам у справі № 910/3554/18, зазначивши, що умовами відповідних договорів «передбачено відповідальність за порушення строків виконання робіт по будь-якому з етапів, що вказані в пункті 5.1 Договору, а не лише у цілому». У постанові від 05.08.2026 у справі № 904/6682/25 поетапне нарахування визнано правомірним, оскільки санкційний пункт договору прямо передбачав відповідальність за порушення строків виконання будь-якого окремого виду робіт за договором.
6.18. Із зіставлення наведених висновків убачається, що визначальним критерієм є зміст погодженої сторонами умови договору про відповідальність, а не наявність графіка, який розподіляє роботи на етапи, і не ступінь деталізації такого графіка. (Так, у справах № 910/7914/20 і № 910/260/20 вартість окремих етапів робіт сторонами не погоджувалася, проте це не перешкодило застосуванню відповідальності за порушення строків етапів, оскільки відповідну умову містив сам договір. Натомість у справах № 910/3385/24, № 910/15007/24, № 910/11943/24, № 910/16193/24 і № 910/4553/25 договори містили графіки з чітко визначеними строками етапів, а в окремих випадках - і пряме відсилання санкційного пункту до графіка, однак за відсутності в цьому пункті вказівки на етапи поетапне нарахування суд визнав неправомірним).
6.19. Зміст умов договору встановлюється за правилами статті 213 ЦК України. Якщо після застосування цих правил зміст умови залишається неясним, застосовується принцип contra proferentem (verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) - «слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав».
6. 20. Посилання на частину третю статті 883 ЦК України, за якою суми неустойки (пені), сплачені підрядником за порушення строків виконання окремих робіт, повертаються підрядникові у разі закінчення всіх робіт до встановленого договором граничного терміну, наведеного критерію не спростовує. Верховний Суд у постанові від 28.08.2025 у справі № 910/15007/24 зазначив, що ця норма «не є нормою закону, яка передбачає сплату неустойки саме за порушення підрядником окремих етапів робіт, а врегульовує інші випадки».
6.21. Суди попередніх інстанцій наведеного принципу не врахували та критерію не застосували. Так, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про погодження сторонами у договорі про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23 відповідальності за прострочення саме етапів виконання робіт, не перевіривши, чи містить пункт 11.5 цього договору вказівку про застосування відповідальності за порушення строків виконання окремих етапів робіт, як про то йдеться у постановах, наведених скаржником. 
6.22. Суд апеляційної інстанції поклав в основу свого висновку критерій одночасного погодження строків і вартості етапів робіт, тобто критерій, який стосується технічної можливості обчислення санкцій, а не змісту умови про відповідальність.
6.23. Суди встановили, що графік етапів виконання робіт / вартості етапу виконання робіт охоплює контрольні дати з 17.12.2023 до 15.11.2024, а сукупна вартість передбачених ним етапів становить 74 838 148,24 грн, тобто дорівнює загальній сумі договору про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23 в редакції додаткової угоди від 17.05.2024 № 3. Водночас за пунктом 2.2 цього договору генпідрядник виконує роботи протягом 12 місяців з дати підписання договору та здає об`єкт замовнику у строк до 06.12.2024, а за підпунктом 5.3.25 - зобов`язаний завершити виконання робіт та протягом 5 (п`яти) робочих днів передати об`єкт замовнику, але не пізніше ніж 06.12.2024, разом із виконавчою документацією.
6.24. Наявність у договорі кількох строків, що мають різне призначення, сама по собі не вирішує питання про підстави нарахування штрафних санкцій. З`ясуванню підлягає те, з яким саме зі встановлених договором строків сторони пов`язали застосування пені та штрафу за пунктом 11.5 договору, а також який момент є днем, коли зобов`язання мало бути виконано, у розумінні частини шостої статті 232 ГК України.
6.25. У постанові від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 Велика Палата Верховного Суду також застосувала подібний підхід, вказавши у змісті пунктів 7.27, 7.31, 7.33- 7.35 цієї постанови на необхідність з`ясування судами суті зобов`язання виконавця та характеру порушення, за яке передбачено відповідальність, для застосування визначеної договором відповідальності.
6.26. Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій не взяли до уваги наведені вище висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах та не з`ясували обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору.
6.27. Додатково суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що, обґрунтовуючи правомірність поетапного нарахування, застосованого судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20.08.2019 у справі № 910/3554/18, за яким для застосування відповідальності в договорі підряду мають бути погоджені умови як щодо строків виконання окремих етапів робіт, так і щодо вартості цих робіт, оскільки інакше неможливо встановити, який саме етап виконано з порушенням строку, кількість днів прострочення та вартість робіт, із яких допущено прострочення.
6.28. Водночас суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/3362/18 від цього висновку відступлено. Пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України прямо виключає з підстав касаційного оскарження випадки наявності постанови Верховного Суду про відступлення від відповідного висновку. Отже, висновок, від якого відступлено, втрачає значення орієнтира правозастосування, і суд не може обґрунтовувати ним застосування норми матеріального права.
Щодо обставин, які стосуються вини підрядника та дій або бездіяльності замовника
6.29. Відповідно до частини четвертої статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Згідно з частинами першою і другою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку; виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. За статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
6.30. Верховний Суд у постанові від 12.07.2023 у справі № 904/8883/21 із посиланням на постанову від 28.05.2020 у справі № 910/6217/19 вказав, що при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів підряду як з боку замовника, так і з боку підрядника суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами підрядного зобов`язання діям на його виконання у їх сукупності. Надання оцінки обставинам своєчасності та повноти виконання замовником своїх обов`язків є обов`язковим для вирішення спору про нарахування неустойки підряднику, коли він посилається на наявність таких обставин (постанова Верховного Суду від 26.05.2026 у справі № 909/1044/25).
6.31. Підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 910/3920/18 стало саме те, що суди попередніх інстанцій не встановили обставин, які свідчать про відсутність вини підрядника у невиконанні своїх зобов`язань, та/або про неможливість належного виконання ним договірних зобов`язань внаслідок дій чи бездіяльності замовника.
6.32. Відповідач послідовно посилався на те, що прострочення з його боку було зумовлене простроченням кредитора: дозвіл на виконання будівельних робіт видано лише 21.03.2024, тоді як контрольні дати чотирьох етапів передували цій даті, а відкоригована проєктно-кошторисна документація передана 05.04.2024.
6.33. Суд першої інстанції, навівши повний текст пункту 2.3 договору про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23, за яким перебіг п`ятиденного строку початку робіт пов`язується з наданням генпідряднику будівельного майданчика дозвільної, проєктної та іншої документації, звів перевірку до пункту 5.1 цього договору, який охоплює лише передання майданчика та забезпечення проєктною документацією і дозвільної документації не стосується. Обставини, пов`язані з наданням дозвільної документації, правової оцінки не отримали.
6.34. Крім того, суд першої інстанції протокольною ухвалою від 02.09.2025 у порядку статті 74 ГПК України витребував відомості про дозвіл на виконання будівельних робіт, що передував дозволу від 21.03.2024, та отримав письмові пояснення обох сторін, проте у мотивувальній частині рішення ці докази не оцінив. Суд апеляційної інстанції, попри наявність відповідного доводу апеляційної скарги, оцінки цим обставинам також не надав. 
6.35. У пункті 8.35 постанови від 20.03.2026 у справі № 910/13723/24, перевіряючи правильність застосування судами норм права щодо перебігу строку виконання робіт за договором підряду, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що «у разі прострочення замовником встановлених договором термінів передачі виробів у ремонт (незалежно від наявності або відсутності укладеної додаткової угоди до Договору щодо продовження строків виконання робіт) існують підстави вважати продовженим на такий самий термін виконання зобов`язання підрядником стосовно виконання ремонту».
6.36. Тому судам належало під час розгляду справи установити, чи виконав замовник обов`язки, з якими договір пов`язує можливість початку та продовження виконання робіт, і у разі встановлення їх невиконання або несвоєчасного виконання з`ясувати, як саме ці обставини вплинули на можливість виконання кожного окремого етапу робіт. Оскільки контрольні дати етапів є різними та розподіленими в часі, вплив дій чи бездіяльності замовника на виконання окремих етапів може бути неоднаковим, а щодо частини етапів - бути відсутнім; ця обставина має значення як для визначення періодів прострочення, так і для вирішення питання про наявність порушення підрядника.
Щодо включення дня фактичного виконання зобов`язання до періоду прострочення
6.37. Перебіг строку, визначеного календарною датою, розпочинається з наступного дня після відповідної календарної дати (частина перша статті 253 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Період прострочення триває до моменту виконання зобов`язання, а день фактичного виконання зобов`язання до періоду прострочення не включається (постанови Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17 і від 08.05.2019 у справі № 910/9078/18).
6.38. Суд апеляційної інстанції зазначив, що пеня має розраховуватися з дати, наступної за останнім днем строку виконання робіт, та до дня, що передує фактичному виконанню робіт або до відповідної дати через шість місяців після спливу строку виконання робіт за кожним етапом. Водночас затверджений судом апеляційної інстанції розрахунок містить нарахування пені за етапом з контрольною датою 17.12.2023 за період із 18.12.2023 до 22.12.2023 тривалістю 5 днів, тобто включно з 22.12.2023 - датою складення актів приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року, з якою суди пов`язали виконання відповідного обсягу робіт. Отже, сформульоване судом правило й затверджений ним розрахунок узгоджуються між собою не в повному обсязі, а доводи скаржника в цій частині відхилено без наведення мотивів. 
6.39. Під час нового розгляду справи, у разі встановлення підстав для нарахування пені, суду належить перевірити період прострочення з урахуванням наведеного та визначити, яка саме дата є датою фактичного виконання відповідного обсягу робіт за умовами договору.
Щодо доводів про подвійне притягнення до юридичної відповідальності
6.40. Стаття 61 Конституції України встановлює, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії.
6.41. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 виснувала, що «одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій». Подвійною відповідальністю Велика Палата Верховного Суду визнала притягнення особи до відповідальності «за одне й те саме господарське правопорушення, обраховане за один і той самий період».
6.42. Відносини сторін у цій справі є договірними. За статтею 627 ЦК України сторони є вільними у визначенні умов договору, а отже, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка. Таким чином, визначальним для оцінки доводів про подвійне притягнення до відповідальності є те, чи обумовили сторони в договорі дотримання строків виконання окремих етапів робіт як самостійні зобов`язання, порушення яких утворює окрему підставу відповідальності.
6.43. Якщо сторони таку умову погодили, порушення строку виконання окремого етапу і порушення строку виконання робіт за договором у цілому є різними правопорушеннями, а застосування санкцій за кожне з них подвійною відповідальністю не є. Якщо ж такої умови договір не містить, нарахування санкцій за прострочення окремих етапів є неправомірним із підстав, наведених у пунктах 6.12- 6.18 цієї постанови, і питання про подвійність відповідальності самостійного значення не набуває. Отже, довід скаржника в цій частині є передчасним, адже може бути вирішений після з`ясування судами попередніх інстанцій обставин справи щодо змісту порушення відповідача за умовами договору та підстав настання відповідальності у відповідності до умов договору.
6.44. З огляду на наведене колегія суддів не вирішує по суті питання, порушеного скаржником з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки необхідність формулювання висновку щодо застосування норми права може бути з`ясована лише після повного встановлення судами попередніх інстанцій обставин справи.
7. Висновки Верховного Суду
7.1. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Відповідно до пунктів 2 і 5 частини четвертої статті 238 ГПК України мотивувальна частина рішення має містити оцінку доказів і доводів, на які посилалися сторони, а також мотиви, з яких суд відхилив доводи учасників справи. Оскаржувані судові рішення наведеним вимогам не відповідають.
7.2. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд. Відповідно до частин першої та третьої статті 310 ГПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за винятком випадків, коли він встановив обставини, що мають значення для справи, на підставі належних і допустимих доказів.
7.3. Судові рішення у цій справі ухвалені за умови неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, та без урахування сталих висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. В силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції обмежений у праві встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду, чи додатково перевіряти докази, а усунення наведених порушень неможливе на стадії касаційного розгляду.
7.4. Під час нового розгляду справи суду необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові та, зокрема: розтлумачити умову пункту 11.5 договору про виконання робіт від 08.12.2023 № 314Г/12-23 і встановити, чи погодили сторони застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання окремих етапів робіт; визначити момент, із якого виникло право на нарахування пені та штрафу; з`ясувати обставини своєчасності та повноти виконання замовником своїх обов`язків за договором і вплив цих обставин на можливість виконання кожного окремого етапу робіт; перевірити, за якою редакцією графіка та за якою вартістю етапів підлягають обчисленню санкції за періоди, що передували 17.05.2024; перевірити правильність визначення періодів прострочення з урахуванням невключення дня фактичного виконання зобов`язання; перевірити відповідність бази нарахування штрафу умовам договору; надати оцінку всім доказам і доводам учасників справи у їх сукупності та залежно від встановленого вирішити спір із належним обґрунтуванням мотивів і підстав такого вирішення.
7.5. Оскільки скаржник просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові, а справа передається на новий розгляд, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
8. Розподіл судових витрат
8.1. Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат.
8.2. Оскільки справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат, у тому числі понесених у зв`язку з переглядом справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій, здійснюється судом першої інстанції за результатами нового розгляду справи.
8.3. 18.08.2026 до Верховного Суду надійшла заява ТОВ «МС-БІЛД» про долучення до матеріалів справи доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, в якій заявник просить за результатами розгляду справи стягнути з ГУ ДСНС у м. Києві 50 000,00 грн таких витрат.
8.4. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, визначається за правилами статті 126 ГПК України з урахуванням критеріїв співмірності та обґрунтованості таких витрат. Оскільки суд касаційної інстанції за результатами розгляду цієї справи не ухвалює рішення по суті спору, а передає справу на новий розгляд, питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, вирішується судом першої інстанції за результатами нового розгляду справи (статті 126, 129 ГПК України).
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МС-БІЛД» задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2026 у справі № 910/4803/25 скасувати.
3. Справу № 910/4803/25 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Н. Багай 

Ю. Чумак