Справа №592/11157/26
Провадження №2/592/3287/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 вересня 2026 року          м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого - судді Шияновської Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» про захист прав споживачів, 
у с т а н о в и в :
Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Кузнєцов А.С., звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить змінити пункт 2.1 договору позики №106/23317957 від 09.06.2021, укладеного між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 , шляхом обмеження встановлення оплати за користування позикою у розмірі тіла кредиту, а саме: 10 000,00 грн, а п. 1.5 договору №106/23317957 від 09.06.2021 визнати недійсним.
В обґрунтування позову вказує, що на підставі вказаного договору їй було надано позику у розмірі 10 000 грн строком на 365 днів, право вимоги за яким в подальшому перейшло до ТОВ «Росвен інвест Україна», після перейменування ТОВ «Свеа фінанс». Згідно з пунктом 1.5 Договору позики комісія за видачу позики становить 28% від суми позики, тобто 2800,00 грн, та підлягає сплаті у строки, визначені Графіком платежів. Відповідно до пункту 2.1 Договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування позикою за фіксованою ставкою 2% від суми позики (залишку заборгованості) за кожен день користування коштами в межах строку кредитування, визначеного пунктами 1.4 та 2.2 Договору. Загальний розмір процентів за весь строк користування позикою становить 70200,00 грн. 
Водночас, умови пунктів 1.5 та 2.1 Договору мають ознаки несправедливих умов договору, оскільки фактично призводять до покладення на позичальника непропорційних та економічно необґрунтованих фінансових зобов`язань, які значно перевищують розмір отриманої позики та порушують баланс інтересів сторін договору. 
Супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно, тому умова договору про сплату комісії за видачу кредиту суперечить вимогам законодавства та є нікчемною. 
Вимога про нарахування та сплату відсотків за користування позикою у розмірі 70200,00 грн, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Розмір процентів на суму 10 000 грн (тіло кредиту) забезпечуватиме баланс інтересів сторін, відповідатиме принципам цивільного законодавства та не призводитиме до надмірного обтяження позичальника. 
Ухвалою суду від 08.07.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду від сторін не надходили.
Відповідач 08.07.2026 отримав копію ухвали суду від 08.07.2026 в електронному кабінеті. Відзив на позов не подав.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 09.06.2021 між ТОВ «Партнер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 106/23317957 (а.с. 7).
Сума позики становить 10 000 грн; строк, на який надається позика, становить 365 днів (п.п. 1.2, 1.4).
Згідно з п. 1.5 договору комісія за видачу позики складає 28% від суми позики, що становить 2 800 грн і підлягає сплаті у строк, передбачений графіком платежів.
Згідно з п.2.1 договору, пoзичальник пoвинeн сплaчyвaти позикодавцю пpоценти зa дoговopoм зa фiксoванoю стaвкoю 2% (двa пpoцeнти) вiд сyми пoзики - (залишкy сyми Пoзики) вa кoжeн дeнь кopиcтyвaння пoзикoю в мeжax стрoкy, пepедбачeнoго п. 1.4. та п. 2.2. дoговopy y пopяку, poзмiрi тa стpoки, встaнoвлeнi в Гpaфiкy nлaтeжiв, що y 3aгальному розмipi cтановить 70 200 грн.
28.12.2023 між ТОВ «Партнер Фінанс» та ТОВ «Росвен інвест Україна» укладено договір факторингу №01.02-91/23, відповідно до якого відповідач, в подальшому перейменований на ТОВ «Свеа фінанс» отримав право грошової вимоги до позивачки (а.с. 8-15).
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України, а також Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.
Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Факт укладення кредитного договору, отриманої за ним суми позики 10 000 грн стороною позивача не оспорюється.
Щодо доводів представника позивачки про несправедливий нарахований розмір відсотків, який у сім разів перевищує розмір боргу (70 200 грн), то вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у відповідному договорі. 
Так, підписанням договору позики, позивачка ОСОБА_1 підтвердила, що всі без виключення умови договору їй добре відомі та зрозумілі, а також вона вважає ці умови справедливими по відношенню до себе та позикодавця та погоджується з ними, що зобов`язується забезпечити повне та своєчасне повернення позики та сплати процентів за договором (п. 4.1.1., п.4.4.1). 
Позивачка була обізнана про загальні витрати, які будуть понесені нею у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема їй було відомо про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які зобов`язані будуть повернуті позичальником разом із грошовими коштами, наданими їй фінансовою установою у кредит. 
Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 зверталася до позикодавця із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до договору позики.
Виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату відсотків за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у договорі позики №106/23317957.
Не заслуговують на увагу суду також доводи позову ОСОБА_1 відносно того, що умови договору про стягнення комісії з обслуговування кредиту суперечать ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування».
Так, статтею 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Статтею 8 ЗУ «Про споживче кредитування» (в редакції на час укладення договору про надання кредиту) встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Згідно з п.10 ч.1 ст.12 цього ж Закону, у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).
Попередньо ознайомившись з умовами договору позики та підписавши за наведеними умовами договір, позивачка ОСОБА_1 , як позичальник не лише погодила, а й прийняла до виконання узгоджені нею з позикодавцем умови зобов`язання, зокрема, щодо утримання разової комісії, пов`язаної з наданням позики.
Також, у відповідності до п. 3.6 договору, ст. 15 ЗУ «Про споживче кредитування» позивачка не відмовилася від кредиту протягом 14 календарних днів, а в повній мірі скористалася коштами, що також свідчить про погодження усіх істотних умов договору.
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що договір містить умови, які не відповідають вимогам чинному законодавству України або створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача всупереч принципу добросовісності в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». На переконання суду, вказаний спір був ініційований з метою зменшити зобов`язання за цим договором, а не з метою захисту порушеного права, що є неприпустим. А тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову та в зв`язку з тим, що позивачка за даною категорію справи була звільнена від сплати судового збору згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», судові витрати слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» про захист прав споживачів.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс», зареєстроване місце проживання: м. Київ, вул. Іллінська, буд.8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлений 14.09.2026.

Суддя        Тетяна ШИЯНОВСЬКА