ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 липня 2026 року справа №200/8653/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 р. у справі № 200/8653/25 (головуючий І інстанції Волгіна Н.П. ) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії ,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ТЦК та СП), в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 серпня 2024 року № 287 в частині, що стосується позивача; 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно позивача про його виключення з військового обліку та статус невійськовозобов`язаного.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року, прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження, задоволено позов, а саме суд: 
Визнав протиправним та скасував наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21 серпня 2024 року № 287 “Про поновлення на обліку військовозобов`язаних, які визнані військово-лікарськими комісіями ІНФОРМАЦІЯ_1 непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку з порушенням вимог керівних документів” - в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку у статусі військовозобов`язаного.
Стягнув з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати останнього зі сплати судового збору у розмірі 968 грн (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Стягнув з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати останнього, пов`язані із отриманням правової допомоги, у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.
Відповідач, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Скарга обґрунтована тим, що позивач відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 та довідки військово-лікарської комісії №11/160 від 16.01.2023, був виключений з військового обліку на підставі визнання його непридатним до військової служби за станом здоров`я.
Виключення з військового обліку військовозобов`язаних відбувається відповідно до частини 6 статті 37 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу”, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які, серед іншого, визнані непридатними до військової служби.
Непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку стосовно офіцерів запасу повинно оформлюватись свідоцтвом про хворобу, що розглянуте та затверджене ВЛК регіону. Саме такий документ є підставою для подальшого виключення військовозобов`язаного офіцера запасу з військового обліку, та, як наслідок, переведення його до категорії «невійськовозобов`язаний».
Зазначене правило також підтверджується пунктом 2.5.3 мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України №321/1168ДСК від 18.06.2018, відповідно до якого виключення з військового обліку офіцерів запасу, які визнані ВЛК непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, здійснюється на підставі свідоцтва про хворобу.
21.08.2024, на виконання вимог Положення №402, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 був виданий спірний Наказ № 287 “Про поновлення на обліку військовозобов`язаних, які визнані військово-лікарськими комісіями ІНФОРМАЦІЯ_1 непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку з порушенням вимог керівних документів”. Відповідно до цього Наказу, серед іншого, було встановлено поновити на військовому обліку, офіцерів запасу, які були виключені з військового обліку на підставі довідки ВЛК, без свідоцтва про хворобу та внести відповідні зміни до елементів персонально- якісного військового обліку (переміщення до відповідних картотек тощо). Витяг з цього наказу надався до суду першої інстанції.
Оскільки відповідно до записів із наданих документів позивач був виключений з військового обліку без свідоцтва про хворобу, як того вимагало (і вимагає) Положення про ВЛК, він, в силу Наказу №287, вважається таким, що поновлений на військовому обліку. Судом не була надана оцінка тому факту, що Позивач поновлений на військовому обліку у зв`язку з тим, що його попереднє виключення з військового обліку було здійснене з порушенням процедури.
Скаржник посилається на рішення, винесені в аналогічних правовідносинах (рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі №140/8805/24, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.01.2025 у справі № 140/12119/24, рішення судів (Сумський окружний адміністративний суд та Другий апеляційний адміністративний суд у справі №480/2162/23).
Суди дійшли висновків, що відновлення офіцера запасу на військовому обліку правомірне, оскільки було здійснено саме з метою усунення виявлених порушень, а саме безпідставного виключення позивача з військового обліку з огляду на відсутність свідоцтва про хворобу, яке оформлене за результатами ВЛК.
Відповідно до абзацу вісімнадцятого пункту 15 Положення №154, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний здійснювати контроль за правомірністю видачі громадянам військово-облікових документів, посвідчень та інших документів.
Видаючи Наказ №287, начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 реалізовував своє право на видання відповідних наказів у межах компетенції та діяв:
-з метою належної організації персонально-якісного військового обліку на рівні ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки належна організація персонального-якісного військового обліку передбачає, що військовозобов`язані виключаються з військового обліку на підставі відповідних підтверджуючих документів — у випадку Позивача, на підставі затвердженого свідоцтва про хворобу.
-з метою забезпечення правомірності видачі громадянам військово-облікових документів, посвідчень та інших документів. Наявність у Позивача військово-облікового документа з позначкою про виключення з військового обліку на підставі непридатності до військової служби, без підтвердження існування постанови військово-лікарської комісії у формі свідоцтва про хворобу, не відповідає критерію правомірності.
З урахуванням вищевказаного, видання Наказу №287 та поновлення, на його підставі, Позивача на військовому обліку є цілком правомірним.
Скаржник посилається на відсутність документальних підстав для внесення інформації до Реєстру.
Оскільки позивач був виключений з військового обліку з порушенням вимог Положення про ВЛК та без належної документальної підстави (свідоцтва про хворобу), а відтак у подальшому поновлений на військовому обліку, ІНФОРМАЦІЯ_4 не може внести до Реєстру інформацію про його виключення з військового обліку, оскільки така інформація за своєю суттю не є достовірною, а її внесення до Реєстру не є правомірним.
Так, практика поновлення військовозобов`язаних офіцерів запасу на військовому обліку у випадках, коли вони були виключені з військового обліку не на підставі свідоцтва про хворобу, є правомірною, прийнятною та валідується правозастосуванням, у тому числі судами апеляційної інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, скаржник зазначає, що судом було задоволено клопотання Позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. При цьому, судом не була надана оцінка співмірності понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Розмін витрат на професійну правничу допомогою, заявлений позивачем та стягнутий судом першої інстанції, не є співмірним із складністю справи та складністю виконаних представником позивача робіт. Спір є типовим для представника позивача та для національної судової практики у цілому, а процесуальні документи не передбачали значного часу на їх підготовку.
Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. 
В обґрунтування зазначено, зокрема, що факт визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та його виключення з військового обліку є встановленим та підтвердженим документально. Доказів скасування у встановленому законодавством порядку уповноваженим на це органом висновку ВЛК щодо його непридатності до військової служби суду не було надано, в тому числі і з апеляційною скаргою. Відтак, непридатність позивача та виключення з обліку не підлягають сумніву.
Помилки ІНФОРМАЦІЯ_5 в процесі виключення позивача з обліку наразі не є предметом спору та не можуть ставитися в провину ОСОБА_1 .
Положення наказу № 402, положення інших актів законодавства України не наділяють керівника ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо відміни або скасування висновків військово-лікарської комісії про непридатність осіб до військової служби з виключенням з військового обліку військовозобов`язаних, зокрема у зв`язку з відсутністю Книги протоколів засідань ВЛК (ЛЛК) тощо.
Позивач вже був виключений з військового обліку і така інформація була внесена до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Однак, надалі Відповідач таку інформацію вилучив з Реєстру, у зв`язку з чим Позивач протиправно був фактично поновлений на військовому обліку, що і оскаржується в межах даної справи.
Факт визнання Позивача непридатним та виключення з обліку не були спростовані у встановленому порядку – доказів скасування відповідною військово-лікарською комісією постанови ВЛК не було надано. Документальне ж підтвердження факту виключення Позивача з військового обліку наявне в матеріалах справи.
Також позивач зазначає, що судове рішення в частині стягнення повної суми витрат на правову допомогу є обґрунтованим та відповідає нормам КАС України та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду.
Крім того позивач просить стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Так, між адвокатом Тарасенко Д. Ю. та ОСОБА_1 було укладено договір № 05/11/25 про надання правової допомоги вид 05.11.2025, а також «12» травня 2026 року підписано Додаток № 2 до договору, згідно якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання щодо представництва інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі № 200/8653/25.
Сторони погодили, що Гонорар Адвоката за представництво інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції становить 10 000 (десять тисяч) грн. Гонорар має бути сплачений протягом 15 днів з дня підписання додатку.
Від відповідача надійшла відповідь на відзив.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що суд дійшов помилкового висновку про протиправність Наказу № 287, оскільки: не врахував відсутність належної документальної підстави для виключення Позивача з військового обліку; фактично прирівняв довідку ВЛК до свідоцтва про хворобу; неправильно витлумачив межі повноважень ТЦК та СП; не врахував обов`язок ТЦК та СП забезпечувати достовірність даних військового обліку та Реєстру; не надав належної оцінки порушенню процедури виключення офіцера запасу з військового обліку.
За таких обставин Наказ № 287 в частині поновлення Позивача на військовому обліку є правомірним, прийнятим у межах компетенції та спрямованим на усунення порушень законодавства у сфері військового обліку.
Від позивача надійшло клопотання.
В обґрунтування якого зазначено, зокрема, що відсутність повноважень щодо визнання недійсними висновків ВЛК у керівника ТЦК та СП однозначно тягне за собою скасування відповідного наказу керівника ТЦК та СП.
Відповідач не надав до суду жодних документів, які б стосувались проходження Позивачем ВЛК і на підставі яких Відповідач прийняв оскаржуваний Наказ. При цьому зауважує, що володільцем цих документів є саме Відповідач, а не Позивач.
Від відповідача надійшли додаткові пояснення. 
В обґрунтування зазначено, зокрема, що у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2026 у справі №160/31385/25, суд прийшов до висновку, що довідка ВЛК не є належним документом для підтвердження факту визнання офіцера запасу непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Таким документом є свідоцтво про хворобу, що затверджене ВЛК регіону.
Правова позиція суду у справі №160/31385/25 застосовна до правовідносин, які розглядаються у межах поточної справи.
Відповідач наводить заперечення щодо розміру судових витрат в суді апеляційної інстанції.
Так зазначає, що у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги, ІНФОРМАЦІЯ_4 просить зменшити розмір суму розміру витрат на професійну правничу допомогу до 300 гривень.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 (а.с. 8-9, 1, 20-21).
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 19 квітня 2001 року, ОСОБА_1 (особистий № НОМЕР_4 ): 
• 18 липня 2000 року був взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
• 12 серпня 2000 року присвоєно військове звання: лейтенант (військова кафедра Донецького державного технічного університету);
• військову службу у Збройних Силах України не проходив; 
[…]
• 16 січня 2023 року взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
• 16 січня 2023 року позивача виключено/знято з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі ст. 41“А”, ст.39 “Б” гр. ІІІ Розкладу хвороб: непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку; довідка ВЛК № 11/160 від 16 січня 2023 року (а.с. 10-19).
Як вбачається з довідки ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 (форма довідки: додаток 4 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України) № 11/160, вказаною комісією 16 січня 2023 року було проведено медичний огляд ОСОБА_1 ; діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): ЦВХ, ішемічний інсульт в басейні ЛСМА (вересень 2021 року), ДЕП ІІІ ст., ГХ ІІІ ст., 3 ст., риз. 4, ІХС, А/к к/с ст. І, ожиріння ІІ ст.; на підставі статей 41А, 39Б графи ІІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с. 54).
Відповідно до електронного ВОД (надалі – еВОД), сформованого позивачем в застосунку “Резерв+” 26 липня 2024 року о 08:24; ТЦК та СП: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; категорія обліку: “не військовозобов`язаний”; дійсний до 26 липня 2025 року; підстави зняття/виключення: “непридатний”; постановою ВЛК від 16 січня 2023 року визнаний непридатним з виключенням з військового обліку; […] звання: лейтенант; номер в реєстрі Оберіг: 260620241320252600004; дата уточнення даних: 26 червня 2024 року; наді уточнені вчасно (а.с. 20).
21 серпня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 був прийнятий Наказ № 287 “Про поновлення на обліку військовозобов`язаних, які визнані ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку з порушенням вимог керівних документів”, в якому зазначено, що вказаний наказ прийнятий відповідно до п. 3.8 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, зі змінами, внесеними наказами Міністерства оборони від 29 травня 2012 року № 363, від 7 липня 2015 року № 318, від 29 березня 2017 року № 193, від 18 серпня 2023 року № 490, в редакції наказу Міністерства оборони від 27 квітня 2024 року № 262: "Під час дії особливого періоду постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу (додаток 11 до Положення 402) у трьох примірниках, які не пізніше десятиденного строку з дня закінчення медичного огляду та перевірки ВЛК обласних (Київського та Севастопольського міських) ТЦК та СП, направляються на затвердження до штатних ВЛК згідно адміністративно-територіальної зони відповідальності за проведення військово-лікарської експертизи.", медичні документи військовозобов`язаних, які визнані непридатними для проходження військової служби обов`язково направляються на затвердження до Центральної військово-лікарської комісії.
Зазначеним наказом встановлено (наказано):
1. […]
2. Поновити на обліку військовозобов`язаних осіб згідно із додатком.
3. У зв`язку із відсутністю книг протоколів з питань медичного огляду військовозобов`язаних ВЛК в період: з 14 вересня 2021 року по 10 лютого 2022 року, з 28 серпня 2022 року по 3 листопада 2022 року, з 4 листопада 2022 року по 29 березня 2023 року, з 18 грудня 2023 року по 5 лютого 2024 року, висновки ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, винесені у вищевказаний період, вважати недійсними.
4. Військовозобов`язаних, які були виключені з військового обліку рішенням ВЛК у період: з 14 вересня 2021 року по 10 лютого 2022 року, з 28 серпня 2022 року по 3 листопада 2022 року, з 4 листопада 2022 року по 29 березня 2023 року, з 18 грудня 2023 року по 5 лютого 2024 року - поновити на військовому обліку; офіцерів запасу, які були виключені з військового обліку на підставі довідки ВЛК без свідоцтва про хворобу, - поновити на військовому обліку; протоколи, послужні та алфавітні картки повернути до попередніх картотек, внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (а.с. 60, 98-99).
Як вбачається з еВОД, сформованого позивачем в застосунку “Резерв+” 29 жовтня 2025 року о 11:28, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 ; категорія обліку: військовозобов`язаний; дійсний до 25 грудня 2025 року; відстрочка: до 25 грудня 2025 року; тип відстрочки: бронювання; постановою ВЛК від 16 січня 2023 року визнаний непридатним з виключенням з військового обліку; […] звання: лейтенант; номер в реєстрі Оберіг: 260620241320252600004; дата уточнення даних: 15 травня 2024 року; дані уточнені вчасно (а.с. 21).
21 травня 2025 року адвокат М.С.Скляр, діючи в інтересах позивача, звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 із адвокатським запитом щодо надання письмової аргументованої інформації щодо зміни в Реєстру (системі “Оберіг”) первісної актуальної інформації про виключення ОСОБА_1 з військового обліку та виправлення помилки щодо персональних відомостей ОСОБА_1 (а.с. 55-57).
Листом від 4 червня 2025 року (вих. № 4201) ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідь на адвокатський запит повідомив, що ОСОБА_1 значиться як такий, що перебуває на обліку як військовозобов`язаний згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21 серпня 2024 року № 287 про поновлення на обліку військовозобов`язаних, які визнані ВЛК неприданими до військової служби з виключенням з військового обліку в зв`язку з порушенням вимог керівних документів. Рекомендовано ОСОБА_1 прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 з оригіналом свідоцтва про хворобу, довідкою ВЛК про виключення з військового обліку, ВОД та паспортом громадянина України для актуалізації відомостей у Реєстрі (а.с. 59).
23 червня 2025 року адвокат Д.С.Прилипко, діючи в інтересах позивача, звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою (вих. № 23062025-2) про внесення відомостей до Реєстру (АІТС “Оберіг”), у якому просила внести відомості до Реєстру про виключення з військового обліку ОСОБА_1 для забезпечення актуалізації даних у додатку Резерв + (а.с. 61-64).
Судом встановлено за поясненням, наведеним у позові, відповіді адвокатові на вказаний адвокатський запит відповідачем не надавалось.
Доказів на підтвердження надання відповіді адвокату на вказаний адвокатський запит відповідачем суду не надано.
3 вересня 2025 року адвокат Руденко Ю.В., діючи в інтересах позивача, звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 із адвокатським запитом щодо надання належним чином завірених копій документів, а саме: копії наказу № 287 від 21 серпня 2024 року про поновлення на військовому обліку ОСОБА_1 ; відомостей про нормативну підставу видання наказу: назва НПА, номер, дата, конкретні пункти/положення, на які посилався підписант; переліку і копій службових документів, що стали підставою для видання наказу № 287; опису “порушень вимог керівних документів”, на які є посилання у наказі, із зазначенням конкретних норм та посадових осіб, що їх встановили; інформації: чи проводилось повторне медичне обстеження/нове засідання ВЛК щодо ОСОБА_1 до/після видання наказу № 287; у разі проведення - копії довідки/свідоцтва ВЛК, протоколу та документів про затвердження постанови; виписку з Реєстру (“Оберіг”) щодо записів/змін по ОСОБА_1 за період з січня 2023 року - вересень 2025 року (статус, дати та підстави зміни статусу; реквізитів документів-підстав) (а.с. 65).
Судом встановлено за поясненням, наведеним у позові, відповіді адвокатові на вказаний адвокатський запит відповідачем не надавалось.
Доказів на підтвердження надання відповіді адвокату на вказаний адвокатський запит відповідачем не надано.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частина друга статті 19 Конституція України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 2 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
У розумінні частини 3 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 7 статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За визначенням, наведеним у частині 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина 2 статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
Згідно з частинами 3 і 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Частиною 9 статті 1 Закону № 2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Приписами статті 37 Закону № 2232-ХІІ визначено підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Відповідно до частини 1 – 4 статті 37 Закону № 2232-XII в редакції станом на час мобілізації, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:
1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які відповідно до статті 14 цього Закону взяті на військовий облік; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку; жінки, які виявили бажання проходити базову військову службу, безпосередньо перед направленням на базову військову службу;
2) на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу;
3) на військовий облік резервістів: які зараховані до військового оперативного резерву; які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань; резервісти, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України на нове місце проживання.
Громадянам України, взятим на військовий облік, роз`яснюються права та обов`язки, правила військового обліку та відповідальність за порушення цих правил.
Взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають жінки, які належать до категорій, зазначених у частині одинадцятій статті 1 цього Закону.
Призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).
За положенням частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII в редакції станом на час прийняття спірного наказу, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
За положенням частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII в редакції станом на час виключення позивача з обліку, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: 1) призвані чи прийняті на військову службу; 2) проходять військову службу (навчання) у вищих військових закладах освіти і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; 4) досягли граничного віку перебування в запасі; 5) припинили громадянство України; 6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину; 7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру; 8) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими.
За положенням частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII в редакції станом на час мобілізації, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Отже, підстава для виключення особу з військового обліку, як визнання такої особи непридатними до військової служби, не змінилась.
За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі по тексту - Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Відповідно до абзацу 7 пункту 12 Положення №154, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Відповідно до абзацу 7 пункту 15 Положення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний організовувати ведення персонально-якісного обліку (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) призовників, військовозобов`язаних та резервістів. При цьому, відповідно до частини 1 статті 34 Закону про військовий обов`язок, персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до абзацу 18 пункту 15 Положення про ТЦК, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний здійснювати контроль за правомірністю видачі громадянам військово-облікових документів, посвідчень та інших документів.
Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до п. 30 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921, в редакції на час виключення позивача з обліку, у разі зняття (виключення) призовників і військовозобов`язаних із військового обліку виконавчими органами сільських, селищних та міських рад у картках первинного обліку ставляться відповідні відмітки.
Відповідно до п. 56 Порядку № 921, в редакції на час виключення позивача з обліку, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на відповідній території; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників і військовозобов`язаних, які проживають (перебувають) на відповідній території, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на воєнний час, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників і військовозобов`язаних та персональних даних, які містяться в них; інформують щороку до 1 січня відповідні районні держадміністрації або міські ради та вносять на їх розгляд пропозиції щодо поліпшення стану військового обліку на відповідній території; згідно з планами, затвердженими відповідними районними держадміністраціями або міськими радами, здійснюють контроль на відповідній території за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях (крім СБУ); здійснюють взяття на військовий облік військовозобов`язаних - жінок на підставі списків із закладів освіти; забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників і військовозобов`язаних військово-облікових документів; надсилають запити до органів, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, з метою встановлення місцезнаходження призовників і військовозобов`язаних (додаток 11); ведуть провадження у справах про адміністративні правопорушення стосовно осіб, відповідальних за ведення військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, призовників і військовозобов`язаних, які порушують правила військового обліку; повідомляють органам досудового розслідування про факти, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення громадянами, які ухиляються від військового обліку, призову на строкову військову службу, на військову службу за мобілізацією або від проходження навчальних (перевірочних) зборів (додаток 12); звертаються до органів Національної поліції для розшуку, затримання та доставки до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку (додаток 13); виконують архівно-довідкову роботу з питань військового обліку; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до покладених обов`язків.
Персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних ведеться районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки шляхом обліку персональних та службових даних призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки здійснюється за їх особистої присутності. При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 16 цього Порядку.
Виключення з військового обліку осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (які пропали безвісти) або засуджені до позбавлення волі, здійснюється без їх особистої присутності.
Про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.
У разі відсутності у призовників і військовозобов`язаних військово-облікових документів районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки беруть їх на військовий облік, знімають або виключають з нього лише після відновлення зазначених документів.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).
Відповідно до п. 22 Порядку №1487, взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Під час воєнного стану направлення призовників на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду здійснюється лише у разі їх прийняття на військову службу у добровільному порядку.
Відповідно пп.8 п.1 додатку 2 до Порядку №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
З наведеного слід дійти висновку, що законодавець виокремлює поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку», при цьому, при знятті з військового обліку, Законом передбачено можливість повторного взяття військовозобов`язаного на такий облік. Отже, різними є як підстави, так і правові наслідки зняття або виключення з військового обліку.
Аналіз змісту відповідних положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави для висновку, що громадяни які підлягають виключенню з військового обліку втрачають статус військовозобов`язаного, в той же час зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних.
Так, згідно з довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.
ІНФОРМАЦІЯ_9 у м. Києві до військового квитка позивача внесено дані про те, що позивач виключений з військового обліку військовозобов`язаних.
Отже, на підставі довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача виключено ІНФОРМАЦІЯ_10 з військового обліку військовозобов`язаних, що відповідачем не заперечується.
Матеріали справи не містять інших доказів щодо підстав виключення з військового обліку.
Спірним наказом, наказано, поновити на обліку військовозобов`язаних осіб, згідно додатку, а також, у зв`язку з відсутністю книг протоколів з питань медичного огляду військовозобов`язаних військово-лікарською комісією, висновки військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, винесені у вище вказаний період, визнав недійсними. Військовозобов`язаних, які були виключені з військового обліку рішеннями Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_11 , поновлено на військовому обліку.
Згідно з положеннями пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі – Положення №402) у редакції на час виключення позивача з обліку, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Згідно з положеннями пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення у редакції на час прийняття спірного наказу, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.
Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.
Документація, яка створюється (заповнюється) в процесі військово-лікарської експертизи, ведеться в паперовій або в електронній формі. Документування в електронній формі проводиться із застосуванням удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, електронної печатки та електронної позначки часу.
Члени ВЛК діють на принципах верховенства права, законності, поваги та дотримання прав людини і громадянина, доброчесності, колегіальності, рівноправності членів комісії, вільного обговорення і вирішення питань, об`єктивності, неупередженості та обґрунтованості прийнятих рішень, висновків і пропозицій.
Доброчесність є одним з визначальних принципів військовослужбовців, державних службовців, працівників, які є членами ВЛК. Їх діяльність спрямована на забезпечення національних інтересів України під час виконання завдань та функцій держави, сприяння та реалізації прав та законних інтересів людини і громадянина, підтримання позитивного іміджу держави та Збройних Сил України.
До доброчесної поведінки відноситься: пріоритет службових інтересів, компетентність, прозорість, нерозголошення конфіденційної інформації (конфіденційність), коректність та ввічливість.
Пріоритет службових інтересів - передбачає виявлення абсолютної відданості державним інтересам країни, свідоме підпорядкування власних інтересів суспільним вимогам та державним пріоритетам, обов`язок старанно діяти виключно в інтересах служби (роботи).
Неупередженість - члени ВЛК мають діяти неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-якого громадянина або групи громадян, незалежно від своїх політичних, ідеологічних, релігійних та інших особистих поглядів чи переконань, зокрема: ніколи не вдаватися до несправедливої дискримінації, виявляючи особливу прихильність чи віддаючи перевагу будь-кому; однаково рівно відноситись до усіх громадян, не допускати, щоб особиста упередженість або тиск збоку могли позначитися на об`єктивності зроблених оцінок і прийнятих рішень.
Компетентність - включає сумлінне, своєчасне та результативне виконання службових обов`язків, наказів і розпоряджень керівництва, постійне підвищення професійної кваліфікації, досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Члени ВЛК повинні: добросовісно, чесно та професійно виконувати свої обов`язки; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності; не ухилятися від прийняття рішень; не допускати зловживань та неефективного використання державної власності; знати вимоги нормативно-правових актів з питань військово-лікарської експертизи та застосовувати їх під час виконання обов`язків.
Коректність та ввічливість - у своїй поведінці члени ВЛК повинні дотримуватись правил коректності та ввічливості, прийнятних в українському суспільстві. Поведінка членів ВЛК не повинна провокувати виникнення конфліктних ситуацій.
Прозорість - члени ВЛК не повинні обмежувати доступ до інформації, що не є таємною чи конфіденційною. Члени ВЛК не повинні надавати будь-яку завідомо неповну або неправдиву інформацію з метою введення в оману.
Конфіденційність - члени ВЛК, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина або будь-яку конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала відомою у зв`язку з виконанням ним своїх повноважень, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законом випадків.
Згідно з абзацом першим пункту 22.1 глави 22 розділу II Положення №402 (у редакції, чинній на дату виключення позивача з військового обліку) дані про тих, хто пройшов медичний огляд (прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, військове звання, військова частина, місяць та рік призову на військову службу тощо), діагноз та постанова ВЛК про ступінь придатності до військової служби та про причинний зв`язок записуються в Книгу протоколів засідань ВЛК (ЛЛК).
Відповідно до абзацу першого пункту 22.2 глави 22 розділу II Положення №402 (у редакції, чинній на дату виключення позивача з військового обліку) книга протоколів засідань військово-лікарської комісії ведеться у всіх ВЛК секретарями цих комісій. Протоколи засідань ВЛК підписуються головою, членами комісії (не менше двох), які брали участь у засіданні, та секретарем комісії у день засідання комісії.
Згідно з положеннями пункту 2.3.1 , 2.3.4 глави 2 розділу І Положення у редакції на час прийняття спірного наказу, 
ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
ЦВЛК має право, зокрема: розглядати, переглядати, скасовувати, відміняти, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Згідно з положеннями пункту 2.4.5глави 2 розділу І Положення у редакції на час прийняття спірного наказу, ВЛК регіону має право, зокрема: приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати, відміняти або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.
Згідно з положеннями пункту 3.4 глави 2 розділу І Положення у редакції на час прийняття спірного наказу, у разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК.
Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття.
У разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику (скаржнику) з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».
У разі прийняття рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд, військовослужбовці та інші особи, зазначені у пункті 1.2 глави 1 цього розділу, направляються для проходження медичного огляду ВЛК в інший заклад охорони здоров`я, ніж той, в якому проводився медичний огляд ВЛК, постанова якої оскаржується.
Згідно з положеннями пункту 20.2 глави 2 розділу І Положення у редакції на час прийняття спірного наказу, Постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, не затверджуються, контролюються, переглядаються, а за необхідності скасовуються або відміняються відповідною штатною ВЛК.
Постанови штатних ВЛК про ступінь придатності до військової служби можуть прийматися як за результатом проведеного медичного огляду в цих ВЛК, так і на підставі проведеного медичного огляду у позаштатних ВЛК та наданих на розгляд медичних документів.
З системного аналізу Положення №402 вбачається, що на час прийняття спірного наказу, Положення №402 встановлює порядок та відповідний орган, який розглядає, переглядає, скасовує, відміняє, затверджує Постанови ВЛК.
Так, виявлені відповідачем порушення, допущені при виконанні своїх безпосередніх функцій, зокрема, відсутність книг протоколів з питань медичного огляду військовозобов`язаних військово-лікарською комісією, не можна ставити у провину позивачу та таким чином порушувати його права та не може бути у відповідності до Положення підставою для скасування висновків військово-лікарської комісії.
Також, колегія суддів звертає увагу, що зазначені вище норми Положення №402 та інші положення законодавства, не наділяють жодними повноваженнями відповідача, безпосередньо його керівника, щодо відміни або скасування висновків військово-лікарської комісії про непридатність осіб до військової служби з виключенням з військового обліку військовозобов`язаних, зокрема, у зв`язку з відсутністю Книги протоколів засідань ВЛК (ЛЛК). 
Також, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи також не свідчать, що відповідачем проводилось службове розслідування з вказаного питання, в межах якого не запитувались у позивача будь які медичні документи на підставі яких він був визнаний не придатним до військової служби з подальшим зверненням відповідача до уповноваженого органу або суду з питання оскарження висновку ВЛК.
Посилання скаржника на висновки судів апеляційної інстанції, колегія суддів не приймає, оскільки вони не є обов`язковими для суду при прийнятті рішення у цій справі. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач видав наказ, яким безпідставно визнав недійсним, зокрема, висновок військово-лікарської комісії про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку, з очевидним перевищенням наданих йому чинним законодавством повноважень, та відповідно протиправно поновив позивача на обліку військовозобов`язаних осіб.
Належним способом відновлення порушеного права є відновлення попереднього стану, а саме зобов`язання відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку у статусі військовозобов`язаного.
Щодо рішення суду в частині стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За частиною 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положення частин 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України , кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
На підтвердження складу та розміру витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17).
Так, суд вирішуючи питання про розподіл судових витрат, має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.11.2021 року у справі № 910/7586/19 щодо вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу у склад якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
У цій постанові Верховний Суд указував, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.
Позивач просив суд стягнути з відповідача суму витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 20000 гривень.
Суд першої інстанції, керуючись принципами справедливості та верховенства права, критерієм розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, дійшов до висновку, що відшкодуванню підлягають витрати у розмірі 20000 гривень.
Колегія суддів зазначає, що в підтвердження понесених витрат, позивачем до суду першої інстанції було подано достатні докази в підтвердження понесених витрат.
Як зазначалось, вирішуючи спір щодо розміру витрат правничої допомоги, суд виходив з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та на думку, суду дійшов до вірного висновку щодо зменшення їх розміру. При цьому, законодавство вимагає документального підтвердження та доведення витрат, при цьому не встановлює вичерпного чи обов`язкового переліку документів які необхідні надати, вказаний доказ не обов`язковим для підтвердження понесених судових витрат.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.11.2021 у справі № 910/7586/19 щодо вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу у склад якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі 922/1964/21 також зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відшкодуванню підлягають витрати в розмірі 20000 грн.
Щодо заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
У заяві позивач зазначає, що розрахунок судових витрат, які поніс позивач у зв`язку із розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції включає витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10000 грн.
На підтвердження понесених витрат позивачем надано докази.
Вирішуючи питання щодо витрат на правничу допомогу колегія суддів виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, відповідності змісту відзиву скарги зі змістом позовної заяви, тому розмір витрат на оплату послуг адвоката підлягають зменшенню.
Отже, сума підтверджених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, згідно вищевказаним доказам та виходячи з співмірності цих витрат, складає - 4000 грн.
Колегія суддів не вбачає, що судом першої інстанції у даному випадку порушено вимоги матеріального або процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 р. у справі № 200/8653/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 р. у справі № 200/8653/25 - залишити без змін.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати останнього, пов`язані із отриманням правової допомоги в суді апеляційної інстанції, у розмірі 4 000 грн 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 16 липня 2026 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

А.А. Блохін