ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 року Чернігів Справа № 620/4315/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

16.04.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом (зареєстрований у суді 17.04.2026), у якому, з урахуванням ухвали судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 15.06.2026 про повернення позивачу його позовної заяви в частині позовних вимог за період з 15.03.2025 по 15.10.2025, включно, просить: 
визнати противоправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі – ГУ ПФУ в Чернігівській області) щодо здійснення йому перерахунку пенсії з 16.10.2025, з урахуванням збільшення розмірів грошового забезпечення на дату останнього звільнення та збільшення загальної вислуги на 02 роки 08 місяців 11 днів; 
зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити йому перерахунок пенсії з 16.10.2025, з урахуванням збільшення розмірів грошового забезпечення на дату останнього звільнення та збільшення загальної вислуги на 02 роки 08 місяців 11 днів.
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ГУ ПФУ в Чернігівській області всупереч положенням статті 2 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ) протиправно відмовило йому у перерахунку пенсії з 16.10.2025, з урахуванням збільшення розмірів грошового забезпечення на дату останнього звільнення та збільшення загальної вислуги на 02 роки 08 місяців 11 днів, яка утворилася внаслідок проходження ним служби в підрозділах Національної поліції України мала вплинути на розмір його пенсії, адже на теперішній час, його пенсія встановлена у розмірі 50% грошового забезпечення (вислуга років станом на 01.08.2011 становила 20 років 07 місяців 23 дні), однак, у зв`язку зі збільшенням загальної вислуги років мав відповідно зрости і відсотковий розмір пенсії, тобто вказана бездіяльність відповідача порушує його право на пенсійне забезпечення як основного складника соціальних гарантій високого рівня стосовно громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, а також тих, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. 
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 15.06.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача, заперечуючи проти заявлених позовних вимог та вказує на те, що права на перерахунок пенсії за вислугу років за новою посадою з урахуванням календарної вислуги років 18 років 09 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 07 місяців 18 днів, позивач немає, оскільки згідно з документами, наданими Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області, позивача 14.03.2025 звільнено з посади інспектора взводу №3 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк «Цунамі) Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за наявності календарної вислуги років 18 років 09 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 07 місяців 18 днів. 
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
ОСОБА_1 у період з 29.07.1996 по 31.07.2011 проходив службу в органах внутрішніх справ; з 01.08.2011 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області, де отримує пенсію за вислугу років в розмірі 50 % відповідних сум грошового забезпечення відповідно до Закону № 2262-ХІІ, при призначенні якої враховано наявність календарної вислуги років 16 років 10 місяців 03 дні, у пільговому обчислені – 20 років 07 місяців 23 дні.
В подальшому, в період з 22.03.2023 по 14.03.2025 позивач продовжив проходження служби у Національній поліції України, а саме на посаді інспектора взводу № 3 полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий блок «Цунамі» ДПОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») і в періоди з 12.07.2023 по 20.10.2023, з 24.11.2023 по 22.12.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населених пунктах Бахмутського району Донецької області. Отримав статус учасника бойових дій. 
Відповідно до наказу ДПОП «ОШБ НП «Лють» від 13.03.2025 №261о/с позивача було звільнено 14.03.2025 зі служби в поліції за пунктом 2 (за станом здоров`я (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію». Додаткова календарна вислуга у лавах Національної поліції складає 1 рік 11 місяців 23 дні; у пільговому обчислені, з урахуванням періодів з 12.07.2023 по 20.10.2023 та з 24.11.2023 по 22.12.2023, коли позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в населених пунктах Бахмутського району Донецької області, - 02 роки 08 місяців 11 днів. 
Згідно з документами, наданими Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області, 14.03.2025 ОСОБА_1 звільнено з посади інспектору полку управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за наявності календарної вислуги років 18 років 09 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 07 місяців 18 днів.
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області з проханням перерахувати пенсію з урахуванням збільшення загальної вислуги на 02 роки 08 місяців 11 днів, за результатом розгляду якої ГУ ПФУ в Чернігівський області протоколом від 06.02.2026 № 28 «Про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 » з посиланням на положення частини третьої статті 2, статті 43 та пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, яким визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше, тому права на перерахунок пенсії за вислугу років за наявності календарної вислуги років 18 років 09 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні 22 роки 07 місяців 18 днів, позивач не має.
ГУ ПФУ в Чернігівській області листом від 09.02.2026 №2500-0203-8/9900 надіслало позивачу вказаний протокол від 06.02.2026 № 28 «Про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ».
ОСОБА_1 , вважаючи противоправною бездіяльність відповідача щодо здійснення йому перерахунку пенсії з 16.10.2025, з урахуванням збільшення розмірів грошового забезпечення на дату останнього звільнення та збільшення загальної вислуги на 02 роки 08 місяців 11 днів, звернувся до суду з цим позовом.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 1, частині першій статті 2 Конституції України встановлено, що Україна проголошена суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію.
Відповідно до частини другої статті 3 Основного Закону України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (стаття 8 Основного Закону України).
Також, відповідно до Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності й недоторканності покладаються на Збройні Сили України; держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частини перша, друга, п`ята статті 17); захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (частина перша статті 65).
Громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Суд наголошує на тому, що виходячи зі змісту приписів статей 17, 65 Основного Закону України, громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон № 2262-ХІІ.
Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Умови пенсійного забезпечення регламентовані статтею 2 Закону № 2262-ХІІ, за загальними правилами частини першої якої, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення (частина друга статті 2 Закону № 2262-ХІІ).
У свою чергу, згідно із частинами третьою та четвертою статті 2 Закону № 2262-ХІІ пенсіонерам із числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийняття за контрактом на військову службу чи службу цивільного захисту, в тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби таких осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде меншим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.
При цьому, положеннями статті 17 Закону № 2262-ХІІ вислуга років для призначення пенсії у разі поновлення виплати пенсії після перерви в її одержанні, яка була раніше обчислена особі, яка має право на пенсію за цим Законом, відповідно до законодавства, яке діяло на день попереднього звільнення цієї особи зі служби, перегляду не підлягає.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що держава гарантує, що весь новий період служби гарантовано додається до попередньої вислуги років. При цьому, після фінального звільнення військовий пенсіонер отримає оновлену, потенційно вищу пенсію, яка враховує абсолютно всю вислугу років здобуту під час проходження служби, та те що повернення військового пенсіонера на службу не погіршить його фінансове становище у майбутньому після останнього звільнення зі служби.
Суд зазначає, що умови призначення пенсій за вислугу років, визначені у статті 12 Закону № 2262-ХІІ, редакцією яка була чинна на дату призначення позивачу пенсії, було визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону (пункт «а»).
У свою чергу, розміри пенсії за вислугу років, визначені у статті 13 вказаного Закону.
Суд зазначає, що процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ.
Перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону (частини перша, друга статті 63 Закону № 2262-XII).
Питанням щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 30.01.2007 №3-1 (далі - Порядок № 3-1).
В силу вимог статті 63 Закону №2262-ХІІ та Порядку № 3-1 саме територіальний орган Пенсійного фонду України, вирішуючи питання про поновлення виплати пенсії, повинен перевіряти надані позивачем документи та здійснювати відповідний перерахунок, у випадку подання особою додаткових документів, які дають право на подальше підвищення пенсії (в даному випадку збільшення вислуги років на 02 роки 08 місяці 11 днів відповідно до довідки ДПОП «ОШБ НПУ «Лють» від 11.02.2026 №105/59/03 2026 та наданих компетентним органом (Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області) документами щодо наявності у позивача станом на день останнього звільнення зі служби календарної вислуги років 18 років 09 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 07 місяців 18 днів). 
При цьому, вищевикладені нормативно-правові акти не передбачають проведення нової процедури призначення пенсії, але вимагають від органів пенсійного забезпечення проведення перерахунку раніше призначеної пенсії на підставі поданих пенсіонером документів (наказ про звільнення та інформація про грошове забезпечення, копія послужного списку тощо). 
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що відмова відповідача у здійсненні позивачу перерахунку пенсії з 16.10.2025, з урахуванням збільшення розмірів грошового забезпечення на дату останнього звільнення та збільшення загальної вислуги на 02 роки 08 місяців 11 днів, є такою, що не відповідає критеріям, наведеним у статті 19 Конституції України та статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), тому є протиправною.
У свою чергу, суд зазначає, що за результатом розгляду заяви позивача щодо перерахунку його пенсії, з урахуванням збільшення загальної вислуги на 02 роки 08 місяців 11 днів, ГУ ПФУ в Чернігівський області оформило свою відмову протоколом від 06.02.2026 № 28 «Про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 », тому саме цей протокол порушує права позивача на належний соціальний захист в сфері пенсійного забезпечення, у зв`язку із чим, з огляду на надану суду частиною другою статті 9 КАС України можливість вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідним спосіб захисту порушених прав позивача шляхом визнання протиправним та скасування цього протоколу.
При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняті рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів – стаття 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приписами статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, щодо того, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду, визначених законодавцем.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах Закону, зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підміняти рішення суб`єкта владних повноважень.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.
Частиною третьою статті 245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Оскільки судом встановлено протиправність протоколу відповідача, який підлягає скасуванню , на переконання суду, найбільш ефективним способом захисту, який призведе до відновлення порушеного права позивача у даних правовідносинах з урахуванням приписів статті 13 Конвенції, є захист порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії з 16.10.2025, з урахуванням збільшення розмірів грошового забезпечення на дату останнього звільнення та збільшення загальної вислуги на 02 роки 08 місяців 11 днів.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення у спосіб визначений судом.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 16.04.2026 № 2544-1363-5384-3992 позивачкою під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 064,96 грн, витрати по сплаті якого підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у визначений судом спосіб.
Визнати протиправним та скасувати протокол Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 06.02.2026 № 28 «Про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 16.10.2025, з урахуванням збільшення розмірів грошового забезпечення на дату останнього звільнення та збільшення загальної вислуги на 02 роки 08 місяців 11 днів відповідно до статей 2, 17 та 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 1 064,96 грн, сплаченого згідно із квитанцією від 16.04.2026 № 2544-1363-5384-3992. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (місцезнаходження юридичної особи: вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21390940). 

Суддя Марія ДУБІНА