Дата документу 13.07.2026
Справа № 501/5983/25
2/501/917/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за
позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІННОВА НОВА»
до
відповідача:  ОСОБА_1 
предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості 
ВСТАНОВИВ:
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ІННОВА НОВА» (надалі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором позики у розмірі 23191,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 25.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова НОВА» та відповідачем укладено Договір про надання грошових коштів у позику №7558790325, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок, на строк 360 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором. 
Однак, відповідач не виконав умови договору, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 23191,00 грн., яка складається з: 10 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13191,00 грн. – заборгованості за процентами.
Відповідач 02.06.2026 надав пояснення на позов (а.с.59-62), просить суд зменшити розмір процентів, які заявлені позивачем до 6595,50 грн. та відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.
Представник позивача 05.06.2026 надав до суду відповідь на відзив, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 29.12.2025 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.48).
Ухвалою судді від 22.01.2026 справу відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.51-52).
Сторони по справі до суду не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.6, 70, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 25.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова НОВА» та відповідачем укладено Договір про надання грошових коштів у позику №7558790325, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок, на строк 360 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором (а.с.24-36). 
Однак, відповідач не виконав умови договору, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 23191,00 грн., яка складається з: 10 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13191,00 грн. – заборгованість за процентами (а.с.20-22).
ІV. Оцінка Суду.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідачем умови кредитного договору не виконувались, в передбачений умовами договору строк кредитні кошти не повернуті, внаслідок чого виникла заборгованість.
Згідно розрахунку, наданого позивачем заборгованість відповідача становить 23191,00 грн., яка складається з: 10 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13191,00 грн. – заборгованості за процентами (а.с.20-22).
Оцінюючи доводи відповідача щодо нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами та зменшення до 6595,50 грн., суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок сплати процентів визначаються договором.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник, у свою чергу, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Згідно з ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Її тип визначається кредитним договором. Розмір процентів, порядок їх нарахування та виплати залежать від кредитного ризику, виду забезпечення, строку користування кредитом, ринкових умов та інших факторів.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (ст.610 ЦК України). Позичальник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом (ч.1 ст.612 ЦК України).
Судом встановлено, що 25.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова НОВА» та відповідачем укладено Договір про надання грошових коштів у позику №7558790325, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок, на строк 360 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором (а.с.24-36).
Згідно п.2.6.1 Договору стандартна процента ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 договору.
Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувались позивачем до 23.12.2025 включно.
Отже, з урахуванням досягнутої домовленості між кредитором та позичальником, позивач вправі був нараховувати проценти, обумовлені Договором, а саме в розмірі 1% на день (в зв`язку з порушенням строку повернення кредиту) в межах строку кредитування.
При цьому, щодо посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживача», суд зазначає наступне.
22.11.2023 було прийнято Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону, він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Закон України №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
У частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент укладення договору) зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Натомість у пункті 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування`визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг`максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:
- протягом перших 120 днів - 2,5 %;
- протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
У листі Національного банку України від 19.02.2024 №14-0004/12097 «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо виконання окремих вимог Закону №3498-ІХ.
Так, у пункті 2 вказаного листа зазначено, що протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати:
- протягом перших 120 днів - 2,5 %, тобто до 22.04.2024 включно;
- протягом наступних 120 днів - 1,5 %, з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно.
З 21.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.
Враховуючи, що договір про надання грошових коштів у позику №7558790325 укладено 25.03.2025, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відтак проценти за користування повинні нараховуватись із застосуванням максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 2,5%.
Разом з тим, згідно п.2.6.1 Договору стандартна процента ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 договору.
Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувались позивачем до 23.12.2025 включно.
Таким чином, з наведенного вбачається, що як умовами п.2.6.1 укладеного між сторонами договору так і вимогами ст 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено встановлення процентної ставки у розмірі 1,0 % на день, що не суперечить обмеженням, встановленим законом.
Отже, суд доходить до висновку що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
V. Розподіл судових витрат між сторонами.
За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, згідно платіжної інструкції №95 від 16.12.2025 (а.с.1) позивачем сплачено 2422,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із задоволенням позову.
Керуючись статями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити повністю.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Нова» (адреса: 01014, м. Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9, ЄДРПОУ 44127243) заборгованість за Договором позики у розмірі 23191,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського
Суду Одеської області       М.І.Петрюченко