ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
16 вересня 2026 року 
м. Чернівці
справа № 727/15938/25
провадження 822/1836/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М., 
за участю секретаря судового засідання Скулеби А.І.,
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач ОСОБА_1 , 
апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 серпня 2026 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Чебан В.М.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
07 липня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з заявою про розстрочення виконання рішення суду у цивільній справі № 727/15938/25 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Посилалася на те, що вона немає можливості виконувати вищевказане рішення та потребує розстрочення заборгованості по кредитному договору на шість місяців, у рівних частинах, зазначаючи, що фінансова ситуація в якій відповідачка та її сім`я зараз перебуває унеможливлює своєчасне виконання зобов`язання у повному обсязі.
З урахування наведеного та з посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просила заяву задовольнити.
Просила суд, розстрочити виконання рішення суду, шляхом сплати заборгованості, щомісячними платежами в розмірі 1000 гривень до повного її погашення, але не більше ніж на п`ять років.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 серпня 2026 року у задоволенні заяви відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником обставини не можуть розцінюватись, як такі, що є особливими або винятковими й відповідно до приписів ст.435 ЦПК України унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення про стягнення коштів, адже доводи заявниці, не свідчать про наявність підстав для відстрочення виконання вказаного судового рішення, які б були особливими чи винятковими та при наявності яких не існувало реальної можливості виконати рішення суду.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04 серпня 2026 року скасувати та задовольнити заяву про розстрочення виконання рішення.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт з даною ухвалою не погоджується, вважає, що вона ухвалена з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянтом було надано докази, що вона являється матір`ю трьох неповнолітніх дітей, яких виховує самостійно, без підтримки колишнього чоловіка, при цьому, одна з її дочок має розлад аутистичного спектру та потребує постійного цілодобового догляду, що позбавляє її можливості працевлаштуватися.
Вказує, що вона з 2022 року, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України вимушено проживає за межами України разом із трьома дітьми.
Зазначає, що одночасне виконання вищевказаного рішення суду є для неї неможливим та може призвести до порушення прав дітей на належне харчування, лікування й освіту.
Однак, суд першої інстанції формально зазначив про відсутність виключних обставин, не надавши належної оцінки поданим доказам, чим порушив вимоги ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 травня 2026 року по вищевказаній цивільній справі №727/15928/25 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 листопада 2020 року, в загальному розмірі 48053 гривень 11 копійок, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 гривень 40 копійок.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із ч. 1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).
За практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 5 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Право сторони звернутися із заявою про розстрочку або відстрочку виконання рішення суду передбачено також ст.33 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Суд першої інстанції правомірно зазначив, що наведені норми не містять конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Верховний Суд в постанові від 27 червня 2018 року по справі за №813/8842/13-а зазначив, що підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.
Як роз`яснено Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2019 року у справі №2-54/08, при розгляді заяв щодо відстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочення виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.
Заявником не доведено виникнення виняткових обставин, які об`єктивно ускладнюють виконання судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим, а також не розкрито причини визначеного строку відтермінування виконання рішення суду.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач просила суд про розстрочення виконання рішення суду, посилаючись фактично на важке матеріальне становище, при цьому, не надаючи належних доказів та не зазначаючи про дійсні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять неможливим таке виконання без застосування розстрочення погашення боргу перед стягувачем, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
Також належить наголосити, що скаржник таких відомостей та доказів не подавала і до апеляційної скарги на спростування висновків суду, наводячи аналогічні доводи свого важкого матеріального стану, що колегією суддів до уваги не може бути прийнято, як і не вмотивовано, чому саме відстрочення виконання рішення суду має становити 6 місяців.
Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.
Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі №2-55/10).
Колегія суддів повністю погоджується з повнотою та об`єктивністю оцінки судом першої інстанції наданих письмових документів та фактичних обставин справи, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , чого останньою, при розгляді її апеляційної скарги, спростовано не було жодним належним письмовим доказом.
Одночасно колегія суддів роз`яснює апелянту, що за наявності документів, які істотно ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду (стан здоров`я заявника, документально підтверджена важка хвороба членів сім`ї, яка призвела до втрати працездатності і обумовила необхідність тривалого або постійного лікування з підтвердження переліку призначених ліків або медичних процедур та їх вартість, документально підтверджена загибель майна заявника або житла, де він мешкає, через нещасний випадок, стихійне лихо, природній катаклізм, військові дії, додаткові докази складного матеріального стану та відсутності будь-якого майна), заявник не позбавлений права повторно звернутися до суду з відповідною заявою та обґрунтовано вимагати розстрочки виконання рішення суду.
Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене вище, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін. 
Керуючись ст. 374, 375, 367, 368, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
УХВАЛИВ: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 серпня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Дата складання повного тексту постанови – 16 вересня 2026 року.
Головуючий       М.І. Кулянда 
Судді:         Н.К. Височанська 
І.М. Литвинюк