ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 липня 2026 року 	Справа № 280/4767/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (далі – Спеціалізована прокуратура, відповідач), в якому просить:
визнати протиправними дії відповідача щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми, виплаченої позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі місячного грошового забезпечення за період з 16.04.2015 по 01.08.2017 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоотримане грошове забезпечення у вигляді надмірно утриманого військового збору з суми, виплаченої щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі місячного грошового забезпечення за період з 16.04.2015 по 01.08.2017 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.05.2026 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24 відповідач виплатив щомісячну додаткову грошову винагороду з утриманням з нарахованого доходу військового збору за ставкою 5%, однак до такого доходу в силу положень Податкового кодексу України повинна застосовуватись ставка військового збору у розмірі 1,5%. При цьому, на думку позивача, втрата ним статусу військовослужбовця на час виплати йому грошового забезпечення не звільняє відповідача від обов`язку компенсувати позивачу суму податку на доходи фізичних осіб та суму військового збору, оскільки саме бездіяльність останнього призвела до виплати позивачу такої вже після звільнення з військової служби та як наслідок після втрати статусу військовослужбовця. За таких обставин, дії відповідача щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми, виплаченої ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24, є протиправними, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх справ.
Ухвалою судді від 25.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідач позов не визнав, 05.06.2026 через систему «Електронний суд» надав до суду відзив (вх. №31505), в якому зауважує, що позивач звернувся до суду з позовом про захист своїх інтересів у частині нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», рішенням суду у справі № 280/1953/24 його позовні вимоги задоволено. Належне або не належне, повне або не повне виконання рішення вирішується судом у межах справи, в якій було винесено саме рішення, тобто справи № 280/1953/24. Отже, звернувшись з даним позовом до суду, та указуючи в ньому про нібито протиправність дій Спеціалізованої прокуратура щодо утримання військового збору у розмірі 5% з суми, виплаченої ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі місячного грошового забезпечення за період з 16.04.2015 по 01.08.2017 на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24, позивач фактично спонукає суд вдатися до перевірки належності виконання рішення суду у справі № 280/1953/24, що набрало законної сили. У той же час, питання щодо належного чи неналежного виконання судового рішення, має вирішуватися у передбаченому процесуальним законом порядку. При цьому, зауважує, що до зазначених доходів, які були нараховані (виплачені, надані) ОСОБА_1 за податкові періоди після 01.12.2024, СП СО ПР була застосована ставка військового збору 5% (замість 1,5%) згідно з нормами Податкового кодексу України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України). 
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З 16.04.2015 по 01.08.2017 ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій прокуратурі Південного регіону України на посадах старшого прокурора і прокурора відділу роботи з кадрами, отримуючи грошове забезпечення у вказаній військовій установі.
26.07.2017 наказом Військової прокуратури Південного регіону України № 459к ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 19.07.2017 № 490 звільнено з військової служби (за станом здоров`я), з 01.08.2017 року виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України.
Не погоджуючись з бездіяльність Спеціалізованої прокуратури щодо нарахування та виплати йому щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення, передбаченої Постановою №889, за період з 01.04.2015 по 01.08.2017, позивач звернувся з позовом до суду.
Так, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24 позов задоволено частково. Суд, зокрема зобов`язав Спеціалізовану прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 16.04.2015 по 01.08.2017.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025 апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури залишено без задоволення, рішення суду у справі №280/155953/25 - без змін.
15.05.2026 Спеціалізованою прокуратурою на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24 на банківський рахунок ОСОБА_1 перераховано 322914,54 грн.
Відповідно до звіту Спеціалізованої прокуратури про виконання судового рішення у справі № 280/1953/24 з сум, належних до виплати позивачу стягнуто військовий збір в розмірі 5 % у сумі 16995,50 грн.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують права та законні інтереси, позивач звернувся до суду з даним позовом за їх захистом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За приписами частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу ХХ Перехідні положення ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпункту 1 підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ платниками збору є, зокрема особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 162.1.1. пункту 162.1 статті 162 ПК України фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до підпункту 1 підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ об`єктом оподаткування збором є для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 163.1.2 пункту 163.1 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Ставка військового збору становить, зокрема для платників, зазначених у підпункті 1 підпункту 1.1 цього пункту, - 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1 підпункту 1.2 цього пункту, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною підпунктом 4 цього підпункту (підпункт 1 підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).
Зокрема, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану» від 10.10.2024 № 4015-IX збільшено ставку військового збору з 1,5 % до 5 % від оподатковуваного доходу фізичних осіб.
Між тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» № 4113 від 04.12.2024 уточнений перелік доходів військовослужбовців, до яких застосовується ставка військового збору у розмірі 1,5 відсотка.
Відповідно до підпункту 4 підпункту 1.3 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" ПК України зазначена ставка військового збору застосовується до доходу, одержаного у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, які здійснюються відповідно до законодавства України (за винятком доходів, які звільняються від оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Кодексу) військовослужбовцями та працівниками Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної спеціальної служби транспорту України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Суд встановив, що відповідач здійснив виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», за період з 16.04.2015 по 01.08.2017 з утриманням з нарахованого доходу військового збору за ставкою 5%. Однак, до такого доходу позивача в силу положень ПК України повинна застосовуватись ставка військового збору у розмірі 1,5%.
Суд звертає увагу, що втрата позивачем статусу військовослужбовця на час виплати йому грошового забезпечення не звільняє відповідача від обов`язку компенсувати позивачу суму військового збору, оскільки саме бездіяльність останнього призвела до виплати позивачу такої вже після звільнення з військової служби та як наслідок після втрати статусу військовослужбовця.
Аналогічного змісту позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 825/761/17.
Суд не приймає посилання відповідача на те, що предметом цього позову є незгода ОСОБА_1 зі способом виконання Спеціалізованою прокуратурою рішення суду у справі № 280/1953/24, а саме стягненням відповідачем з суми, виплаченої на виконання судового рішення, військового збору у розмірі 5% (замість 1,5%), оскільки підстави для утримання з позивача військового збору у розмірі 16995,50 грн (5%) з виплаченої щомісячної додаткової грошової винагороди не були предметом дослідження у межах справи №280/1953/24.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем вчинено протиправні дії щодо утримання (відрахування) військового збору в розмірі 5% з донараховної ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010, а отже Спеціалізовану прокуратуру необхідно зобов`язати повернути позивачу кошти у вигляді надлишково утриманого військового збору в розмірі 3,5% з щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010, нарахованої за період з 16.04.2015 по 01.08.2017 на виконання рішення суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24, що є належним та ефективним способом захисту прав позивача у цьому спорі.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судовий збір у відповідності до статті 139 КАС України не стягуються.
Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (65012, м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 11; код ЄДРПОУ 38296363) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо утримання (відрахування) військового збору в розмірі 5% з донараховної ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010«Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», за період з 16.04.2015 по 01.08.2017.
Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону повернути ОСОБА_1 кошти у вигляді надлишково утриманого військового збору в розмірі 3,5% з щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», нарахованої за період з 16.04.2015 по 01.08.2017 на виконання рішення суду від 08.05.2024 у справі №280/1953/24.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя І.В. Батрак