Номер провадження: 22-ц/813/5917/26 
Справа № 495/4637/25
Головуючий у першій інстанції Гелла С. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хворост Дарія Михайлівна, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Гелла С.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

встановив:

24.06.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги були обґрунтовані наступним.
28.05.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 75791331, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 4 000,00, зі сплатою відсотків у розмірі 1,99% на день.
04.07.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 4540856 та позичальник отримала кредитні кошти у розміри 3 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 2% за кожен день користування коштами.
15.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір № 100847220, відповідно до якого відповідач отримала кошти у розмірі 2 400,00 грн. зі сплатою відсотків 1,25% за кожен день користування коштами.

29.11.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №29-11-102, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №4540856. 
17.12.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір №17/12-2021-62, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №100847220. 
27.01.2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №27/01/2022, відповідно умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №75791331. 
10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого останній отримав право вимоги за договором №75791331. 
10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого права вимоги за кредитним договором №100847220. 
10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №4540856.

Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання договорів, у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 47 937,44 грн., з яких:
- за кредитним договором №75791331 від 28.05.2021 року підлягає стягненню 13 625,20 грн., з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 4 000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 9 552,00 грн.; інфляційні збитки - 64,00 грн.; нараховані 3% річних - 9,20 грн.
- за кредитним договором №100847220 від 15.08.2021 року підлягає стягненню 16 112,55 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 2 052,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 13 820,55 грн.; заборгованість за комісіями - 240,00 грн.;
- за кредитним договором №4540856 від 04.07.2021 року підлягає стягненню 18 199,69 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 2 035,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 15 594,69 грн.; заборгованість за комісіями - 570,00 грн.,
позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2026 року позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість у загальному розмірі 47 937,44 грн., яка складається з наступного: 
- за договором №75791331 від 28.05.2021 року - у розмірі 13 625,20 грн., яка складається з: 4 000,00 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 9 552,00 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 64,00 грн. – інфляційні витрати; 9,20 грн – нараховані 3% річних;
- за договором №4540856 від 04.07.2021 року - у розмірі 18 199,69 грн., яка складається з: 2 035,00 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 15 594,69 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 570,00 грн. – заборгованість за комісіями,
- за договором №100847220 від 15.08.2021 року - у розмірі 16 112,55 грн., яка складається з: 2 052,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 13 820,55 грн. – заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 240,00 грн. – заборгованість за комісіями; 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.(а.с.165-180). 

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Хворост Д.М. ставить питання про часткове скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2026 року, ухвалення в цій частині нового судового рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 7 159,05 грн., з яких: за договором № 4540856 від 04.07.2021 року - у розмірі 2 319,90 грн; за договором № 100847220 від 15.08.2021 року - у розмірі 2 231,55 грн; за договором № 75791331 від 28.05.2021 року - у розмірі 2 607,60 грн.

Крім того, апелянт просила розподілити між сторонами судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.186-198). 

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.216-222).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
У зв`язку з перерубуванням судді Громіка Р.Д. у відпустці та враховуючи недостатню кількість суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, а також через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, датою ухвалення цього судового рішення є 20.07.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2026 року (а.с.211-212), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.213-214). 

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.06.2026 року справа була призначена до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи (а.с.235).
Разом з тим, 29.06.2026 року надійшло клопотання ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін у справі. Клопотання обґрунтовано тим, що дана справа має істотне значення для позивача, виходячи із особливостей справи (а.с.236).

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 1 ст. 369 ЦПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В даному випадку ціна позову 47 937,44 грн. (а.с.1-7), що не перевищує тридцяти розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також складність даної справи, колегія суддів не вбачає підстав для її розгляду в порядку загального позовного провадження, у судовому засіданні за участю сторін у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість, у тому числі, інфляційні витрати та 3 % річних з підстав ст. 625 ЦК України, відсотки за користування кредитними коштами у визначеному позивачем розмірі, а також комісію, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договір та відповідач не в повному обсязі виконала його умови, внаслідок чого виникла заборгованість (т.1, а.с.227-237).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Що стосується позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією: за кредитним договором № 100847220 - у розмірі 240,00 грн. та за договором № 4540856 - у розмірі 570,00 грн., а всього у розмірі 810,00 грн., слід зазначити наступне.
Відносини, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів».
Положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 19.05.1991 року з наступними змінами, у взаємозв`язку із положеннями ст. 42 ч.4 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником /споживачем/ за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 (далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо).
Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві.
Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп/2011).
Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу.
Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах.
За таких обставин, умови договорів в частині сплати позичальником комісії в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними.
Зважаючи на викладене, колегія суддів відмовляє у позові, в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 810,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
За змістом ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 ч. 2 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований виключно у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду у від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Що стосується позовних вимог щодо кредитного договору від 28.05.2021 року №75791331, колегія суддів зазначає наступне.
28.05.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», правонаступником якого є ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», та ОСОБА_1 було укладено Договір № 75791331, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 4 000,00, зі сплатою відсотків у розмірі 1,99% на день. Строк кредитування 30 днів, тобто до 27.06.2021 року (а.с.10).
Відповідно до умов кредитного договору № 75791331 від 28.05.2021 року орієнтовна загальна вартість позики (включаючи всі проценти за ставкою 0,59% на день) складає 4 708,00 грн., з яких 4 000,00 грн. тіло кредиту та 708 грн. відсотків (а.с.10-зворот).
Згідно розрахунку позивача заборгованості відповідача за вказаним договором становить у загальному розмірі 13 625,00 грн., що складається з: 4 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9 552,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 64,00 грн - інфляційні витрати; 9,20 грн - нараховані 3% річних. Період розрахунку – з 28.05.2021 року по 27.01.2022 року (а.с.26-28).
Тобто, із вказаного розрахунку вбачається, що первісний кредитодавець продовжував нараховувати відсотки понад встановлений договором строк.

Крім того, відповідачка здійснювала часткову оплату за кредитном у загальному розмірі 2 100,00 грн., що підтверджується випискою, наданою позивачем.
Отже, враховуючи, що під час укладання договору, сторони погодили строк кредитування, а також те, що орієнтована вартість кредиту становить 4 708,00 грн., зважаючи на часткове погашення заборгованості за кредитом у розмірі 2 100,40 грн., колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за кредитом № 75791331 від 28.05.2021 року у загальному розмірі 2 607,60 грн. (4 708,00 – 2 100,40 = 2 607,60).

Що стосується позовних вимог, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 4540856 від 05.07.2021 року, слід зазначити наступне.

Згідно умов вказаного кредитного договору позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 3 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 2% за кожен день користування коштами, строком на 15 днів, тобто з 05.07.2021 року по 19.07.2021 року (а.с.93-98).
Із виписки, складеної ТОВ «МІЛОАН», вбачається, що з 05.07.2021 року по 19.07.2021 року нарахування відсотків здійснювалось згідно п. 1.5.2. Договору, тобто проценти за користування кредитом склали суму 900,00 грн. (за 15 днів по 60,00 грн), яка нараховується за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Також із виписки вбачається, що позичальник, зокрема, сплатила 965,00 грн. на погашення заборгованості за тілом кредиту, а також відсотки у період з 20.07.2020 року по 09.09.2021 року.
Пунктом 2.3. договору про споживчий кредит № 4540856 від 04.07.2021 року передбачено порядок пролонгації (продовження) строку кредитування та нарахування процентів протягом періоду, на який продовжено строк кредитування. 

Строк дії договору сторонами було продовжено до 16.09.2021 року. Отже, нарахування позивачем відсотків після цієї дати є безпідставним.
З 20.07.2021 року по 23.07.2021 року, з 24.07.2021 р. по 01.08.2021 року, з 02.08.2021 року по 09.08.2021 року, з 10.08.2021 року по 17.08.2021 року, з 18.08.2021 року по 25.08.2021 року (8 днів), з 26.08.2021 року по 01.09.2021 року (7 днів), з 02.09.2021 року по 09.09.2021 року, з 10.09.2021 року по 16.09.2021 року нарахування процентів здійснювалося на підставі п.п.1.5.2, та 2.3.1.1 Договору, тобто по зниженій процентній ставці відповідно до пункту 1.5.2., 2.3.1.1. Договору, тобто за процентною ставкою (з урахуванням зменшення тіла кредиту) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та на умовах пролонгації.
З врахуванням вказаного, відповідач мала сплатити відсотки за період з 10.09.2021 року по 16.09.2021 року.
Крім того, як вбачається із виписки з розрахунку заборгованості за кредитом, позичальником було сплачено комісію за пролонгацію договору у загальному розмірі 965,00 грн. (а.с.18-19).

Колегія суддів зазначає, що в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умови даного кредитного договору, в частині сплати комісії за пролонгацію договору, є нікчемними.

Таким чином, з відповідача на користь позивача за вказаним кредитним договором підлягає стягненню тіло кредиту з відрахуванням сплаченої суми на погашення комісії, а саме у розмірі 1070,00 грн. (2 035 – 965 = 1 070), а також відсотки за користування кредитом у період з 10.09.2021 року по 16.09.2021 року у розмірі 149,80 грн. (7днів*21,4 грн. = 149,80), а всього 1219,80 гр.

Що стосується кредитного договору № 100847220, укладеного 15.08.2021 року між ТОВ «МІЛОАН», правонаступником якого є ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», та ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає.
Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала кошти у розмірі 2 400,00 грн., строком до 30.08.2021 року, зі сплатою відсотків 1,25% за кожен день користування коштами (а.с.103-107).
З 30.08.2021 року по 18.09.2021 року (20 днів) та з 19.09.2021 року по 25.09.2021 року (7 днів) нарахування процентів здійснювалося на підставі п.п.1.5.2, та 2.3.1.1 Договору, тобто по зниженій процентній ставці відповідно до пункту 1.5.2., 2.3.1.1. Договору, тобто за процентною ставкою (з урахуванням зменшення тіла кредиту) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та на умовах пролонгації.
Пунктом 2.3. договору передбачено порядок пролонгації (продовження) строку кредитування та нарахування процентів протягом періоду, на який продовжено строк кредитування.
Сторонами було пролонговано строк договору на 27 днів і нарахування процентів здійснювалось з 16.08.2021 року по 25.09.2021 року по зниженій процентній ставці відповідно до пункту 1.5.2., 2.3.1.1. договору, тобто за процентною ставкою від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та на умовах пролонгації.
Позичальником на погашення тіла кредиту було сплачено 348,00 грн. та сплачено процентів за користування кредитом у розмірі 471,00 грн. 

Крім того, як вбачається із даної виписки, ОСОБА_1 сплатила комісію за пролонгацію договору у загальному розмірі 348,00 грн. (а.с.21-22).
Колегія суддів зазначає, що в силу ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умови даного кредитного договору в частині сплати комісії за пролонгацію договору, є нікчемними.
Таким чином, з відповідача на користь позивача за вказаним кредитним договором підлягає стягненню тіло кредиту з відрахуванням сплаченої суми на погашення комісії, а саме у розмірі 1704,00 грн. (2052-348=1704), а також відсотки за користування кредитом у період а також за відсотками за період з 19.09.2021 року по 25.09.2021 року у розмірі 149,10 грн. (7днів*21.3 грн. = 149,10 грн.), а всього 1853,10 грн.

Крім того, позивач також ставив питання про стягнення з відповідача інфляційних збитків у розмірі 64,00 грн., а також нараховані 3% річних - 9,20 грн., на підставі ст. 625 ЦК України.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
24.02.2022 року, у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації, в Україні було запроваджено 24.02.2022 року воєнний стан, який станом на даний час ще триває.
Однак, стягуючи з відповідача на користь позивача інфляційні збитки у розмірі 64,00 грн., нараховані 3% річних у розмірі 9,20 грн., суд першої інстанції на вищевказану норму закону уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна підлягає задоволенню, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2026 року – скасуванню, з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 5 680,50 грн.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
За правилами 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, на 11,85%, а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 287,05 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 1 896,00 грн.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, а тому з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 663,60 грн.
Апеляційний суд вважає за необхідне зробити взаємозалік вказаних сум та стягнути з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 3 346,55 грн. (3 633,60 – 287,05 = 3 346,55).

Крім того, представник апелянта ставить питання про стягнення з ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. 
До апеляційної скарги апелянтом було додано договір про надання правничої допомоги № 40 від 19.03.2026 року, укладеного між адвокатом Хворост Д.М. та ОСОБА_1 . Згідно п.3.3. вказаного договору вартість послуг адвоката у суді апеляційної інстанції склала 15 000,00 грн.
Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе зменшити заявлений до стягнення розмір витрат апелянта на правничу допомогу до 5 000,00 грн., оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, а також з врахуванням обставин справи та її складності.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 - 389 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Хворост Дарія Михайлівна, задовольнити.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 січня 2026 року, скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ: 44276926, заборгованість за кредитними договорами № 75791331 від 28.05.2021, № 4540856 від 04.07.2021 року та № 100847220 від 15.08.2021 року у загальному розмірі 5 680,50 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят гривень 50 копійок), а також витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 1 896,00 (одну тисячу вісімсот дев`яносто шість гривень 00 копійок). 
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ: 44276926, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір у загальному розмірі 3 346,55 (три тисячі триста сорок шість гривень 55 копійок), а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч гривень 00 копійок). 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

Р.Д. Громік 

О.С. Комлева