Справа № 569/1950/26

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

03 липня 2026 року 
Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук М.М., за участю представника Рівненської митниці Ярмолюка І.М., захисника ОСОБА_1 – адвоката Негрей А.С. розглянувши матеріали справи, що надійшли з Рівненської митниці Державної митної служби України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України,-
В С Т А Н О В И В :
Згідно протоколу про порушення митних правил № 0492/UA20400/2025 від 14.0.2025 року, 02.04.2025 в зоні діяльності Львівської митниці громадянин України ОСОБА_2 на підставі довіреності №550, виданої 31.03.2025 громадянкою України ОСОБА_3 , ввіз на митну територію України товар «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_2 ».
Переміщення автомобіля через митний кордон України проведено на підставі митної декларації типу ІМ40ЕЕ №25UA204020007491U4 від 02.04.2025.
03.04.2025 декларант ФОП ОСОБА_4 в Рівненську митницю подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ №25UA204020007618U6 для здійснення митного оформлення товару «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_2 » з пакетом товаросупровідних документів: рахунком-фактурою №б/н від 01.04.2025, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 24.10.2024, товаротранспортною накладною №б/н від 01.04.2025, довіреністю №550, виданої 31.03.2025 тощо.
За результатом аналізу товаросупровідних документів встановлено, що відправником та продавцем товару заявлено «Edvinas Gelazavskas» (650-3 68100 Marijampole, LT), отримувачем – ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ). 
Відповідно до комерційного рахунку №б/н від 01.04.2025 року, вартість товару «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_2 » становить 7000 євро (або еквівалент 325 827.47 грн. на дату здійснення митного оформлення товару). 
05.08.2025 на адресу Рівненської митниці надійшов лист Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України від 05.08.2025 року №26/26–04/7/1733, яким надіслано відповідь митних органів Литовської Республіки на запит про надання взаємної адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при ввезенні на митну територію України товару «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_2 » за митною декларацією від 03.04.2025 типу МІ40ДЕ №25UA204020007618U6 на адресу громадянки України ОСОБА_3 .
Митними органами Литовської Республіки надіслано копію експортної митної декларації країни відправлення від 01.04.2025 №25LTKR2000063811В8 та рахунку-фактури №2025026 від 01.04.2025. 
За результатами опрацювання відповіді митних органів Литовської Республіки встановлено розбіжності у даних щодо відправника («Mazoli Bendrija «Ber autos»» - A.Krisciuno 3-17, Ziegzdriai 53137, Kauno r.) та вартості товару (7500 Євро, або еквівалент 334 754,25 грн.), реквізитів та форми інвойсу. 
Таким чином, за результатами опрацювання відповіді митних органів Республіки Литва встановлено факт подання митному органу підробленого документу, або документу, що містить недостовірні відомості. 
Згідно із службовою запискою Управління контролю та адміністрування митних платежів від 14.08.2025 № 15/15-02/6982, різниця у нарахуванні митних платежів за МД ІМ40ДЕ №25UA204020007618U6 та за відомостями отриманих документів становить 7141,41 грн.
В своїх поясненнях громадянин ОСОБА_1 вказав, що товаросупровідні документи на автомобіль він отримав у представників продавця, які згодом були подані в Рівненську митницю для завершення митного оформлення. Жодних розрахунків в будь-якій формі за автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_2 не проводив, про існування інших документів йому нічого не відомо, а він лише здійснював його перевезення.
На запрошення Рівненської митниці громадянка ОСОБА_3 не прибула, пояснень не надала.
Разом з тим, згідно з довіреністю від 31.03.2025, громадянка ОСОБА_3 уповноважила громадянина ОСОБА_1 не лише перевезти транспортний засіб на територію України, а й вчиняти інші дії, такі як придбання, доставка, подання документів до митного оформлення, розмитнення, реєстрація транспортного засобу тощо.
Декларант ОСОБА_4 в своїх поясненнях вказав, що згідно з договором доручення про декларування товарів він подав в Рівненську митницю митну декларацію типу ІМ40ДЕ №25UA204020007618U6 для здійснення митного оформлення товару «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_2 з пакетом товаросупровідних документів: рахунком-фактурою №б/н від 01.04.2025, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 24.10.2024, товаротранспортною накладною №б/н від 01.04.2025, довіреністю №550, виданої 31.03.2025. Всі товаросупровідні документи він отримав від ОСОБА_1 , які і були долучені до митної декларації. 
Згідно з договором доручення про декларування товарів, замовник несе повну відповідальність за достовірність наданих ним документів, правдивість зазначених у них відомостей, в тому числі відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД і його митної вартості та законність шляхів/способів їх отримання чи походження. З боку Замовника даний договір підписаний громадянином ОСОБА_1 . 
Отже, громадянин України ОСОБА_1 під час переміщення транспортного засобу через митний кордон України приховав від митних органів України та подав митним органам України документи, що містять неправдиві відомості.
Статтею 74 Митного кодексу України визначено, що імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України. 
Відповідно до пункту 3.2. Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 р. №651, відомості, заявлені у митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою, є відомостями, необхідними для митних цілей.
Підпунктом г, п.1, ч1. ст. 335 Митного кодексу України визначено, що під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають митному органу в паперовій або електронній формі такі документи та відомості: комерційні документи на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів.
Статтею 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Частиною 8 статті 264 Митного кодексу України встановлено, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Згідно з ч. 2 ст. 459 та пп. 7, 43 ст. 4 Митного кодексу України, суб`єктами відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємства – керівники та інші працівники підприємств, які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за виконання вимог, встановлених Митним кодексом України, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» (із змінами і доповненнями) визнано, що документами, які містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.
Таким чином, громадянин України ОСОБА_1 , вчинив дії, спрямовані на переміщення товару «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_2 , вартістю 334 754,25 грн. через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товару підробленого документу або документу, що містять неправдиві відомості (рахунок-фактуру №2025026 від 01.04.2025).
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 483 МК України.
Захисника ОСОБА_6 – адвокат Неграй А.С. під час розгляду справи вину у вище описаному протоколі про адміністративне правопорушення заперечила, підтримала подані письмові пояснення та просили закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. 
Представник Рівненської митниці під час розгляду справи вказав, що протокол про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 складений правомірно, у ньому викладені всі обставини справи, що підтверджують винуватість останнього у вчиненні порушення передбаченого ч.1 ст. 483 МК України. Просив застосувати до порушника стягнення передбачене санкцією ч.1 ст. 483 МК України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також представника Рівненської митниці, суд приходить до висновку.
Статею 489 МК України, встановлено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, які мають значення для справи.
Диспозицією ч. 1 ст. 483 МК України, передбачена відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
За змістом даної норми переміщення предметів із приховуванням від митного контролю може здійснюватись в т.ч. шляхом подання до митного органу України, як підстави для їх переміщення, документів, які містять неправдиві дані.
Так, підставою для переміщення предметів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митниці на пропуск предметів через митний кордон. Законодавчими актами встановлено, зокрема, що це можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, товарно-супровідні документи, інвойс, дозвіл відповідних державних органів, тощо.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року № 8, підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів.
Згідно матеріалів справи, 02.04.2025 в зоні діяльності Львівської митниці на підставі довіреності №550, виданої 31.03.2025 ОСОБА_3 , ввіз на митну територію України товар «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова кузова № НОМЕР_2 ».
Переміщення автомобіля через митний кордон України проведено на підставі митної декларації типу ІМ40EE №25UA204020007491U4 від 02.04.2025.
03.04.2025 декларантом ФОП ОСОБА_4 в Рівненську митницю подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ №25UA20402000761806 для здійснення митного оформлення товару «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_2 » з пакетом товаросупровідних документів: рахунком-фактурою №б/н від 01.04.2025, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 24.10.2024, товаротранспортною накладною Nб/н від 01.04.2025, довіреністю N550, виданої 31.03.2025 тощо.
Відправником та продавцем товару заявлено «Edvinas Gelazavskas» (650-3 68100 Marijampole, LT), отримувачем – ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ).
Відповідно до комерційного рахунку Nб/н від 01.04.2025 року, вартість товару «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова № НОМЕР_2 » становить 7000 євро (або еквівалент 325 827.47 грн. на дату здійснення митного оформлення товару).
05.08.2025 на адресу Рівненської митниці надійшов лист Департаменту міжнародної взаємодії Державної митної служби України від 05.08.2025 року №26/26-04/7/1733, яким надіслано відповідь митних органів Литовської Республіки на запит про надання взаємної адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при ввезенні на митну територію України товару «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 » за митною декларацією від 03.04.2025 типу МІ40ДЕ N25UA204020007618U6 на адресу ОСОБА_3 .
За результатами опрацювання відповіді митних органів Литовської Республіки встановлено розбіжності у даних щодо відправника («Mazoli Bendrija «Ber autos»» - A.Krisciuno 3-17, Ziegzdriai 53137, Kauno r.) та вартості товару (7500 Євро, або еквівалент 334 754,25 грн.), реквізитів та форми інвойсу.
Таким чином, за результатами опрацювання відповіді митних органів Республіки Литва встановлено факт подання митному органу підробленого документу, або документу, що містить недостовірні відомості.
Згідно із службовою запискою Управління контролю та адміністрування митних платежів від 14.08.2025 №15/15-02/6982, різниця у нарахуванні митних платежів за МД ІM40ДЕ №25UA204020007618U6 та за відомостями отриманих документів становить 7141,41 грн.
Отже, за висновком митного органу, ОСОБА_1 під час переміщення транспортного засобу через митний кордон України приховав від митних органів України та подав митним органам України документи, що містять неправдиві відомості.
Відтак, наявні розбіжності з документами, поданими до митного оформлення митним органам України щодо легкового автомобіля марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 » щодо відправника та вартості товару, реквізитів та форми інвойсу.
Відповідно до ч.2 ст. 459 МК України, суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.
Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Наведені вище обставини викликають сумніви щодо належності вказаних доказів як таких, що містять інформацію, що має значення для справи, яка може бути оцінена за критерієм «поза розумним сумнівом».
За висновком митного органу, ОСОБА_1 вчинив дії, спрямовані на переміщення товару «легковий автомобіль марки «Renault Megane», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 », вартістю 334 754,25 грн. через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу як підстави для переміщення товару підробленого документу або документу, що містять неправдиві відомості (рахунок-фактуру №2025026 від 01.04.2025).
Відповідно до положення ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, тощо.
Статтею 508 МК України, встановлено, що у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи.
Відповідно п.п. 1, 2 ч.2 ст. 508 МК України, до процесуальних дій належать: 1) складення протоколу про порушення митних правил; 2) опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб;
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом у справі, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, що б підтверджували вину особи, яка притягується до відповідальності, і не викликали сумніви суду.
Порушення фундаментального права на захист безумовно призводить до визнання зібраних у цій справі доказів недопустимими, і як убачається з рішення ЄСПЛ у справі «Гелетейпроти України» (Заява № 23040/07) від 24 квітня 2018 року, Суд дійшов висновку про порушення §1 та пп.«с» §3 ст.6 Конвенції виходячи з такого - Стаття 6 Конвенції стосується виключно процедурних гарантій та гарантує право кожному на справедливий судовий розгляд. У світлі обставин кримінального провадження ст.6 Конвенції, особливо її п.3, може застосовуватися ще до того, як справу передано до суду, якщо справедливість суду може бути підірвана початковим недотриманням її положень. У свою чергу, гарантії пп.«с» п.3 ст.6 конвенції (забезпечення права особи на захист) є конкретними аспектами права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 цієї статті, які повинні враховуватися у будь-якій оцінці справедливості кримінального провадження.
Разом з тим, в матеріалах проваджень відсутні будь-які відомості щодо підроблення інвойс (invoice) чи інформацію, що інвойс (invoice) містить внесені неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ним посвідчуються.
Суд також звернув увагу, що в своїх поясненнях представник особи, відносно якого складений протокол по справі про адміністративне правопорушення повідомив суд, що він був на допиті в поліції ,
з приводу обставин підробки документів, однак в матеріалах справи відсутні будь які відомості, щодо наявності чи відсутності кримінального провадження.
Також в матеріалах справи відсутній переклад інвойсу та інших супровідних документів з литовської мови на українську, з не зрозумілих причин переклад здійснено з англійської на українську, що не відповідає мові супровідних документів.
Оскільки обов`язок збирання доказів покладається на орган, який склав протокол про порушення митних правил, що обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, відповідальність за яке встановлена ч.1 ст.483 МК України, суд позбавлений можливості перевірити вищевказані вказані обставини, адже не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, з метою недопустимості порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, справу слід повернути до Рівненської митниці для проведення додаткової перевірки, вищевказаних обставин.
20 березня 2026 року постановою Рівненського міського суду Рівненської області керуючись ст.ст. 283, 527 Митного кодексу України матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення митних правил за ч.1 ст. 483 МК України, повернуті до Рівненської митниці для проведення додаткової перевірки.
На виконання постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2026 року копія постанови та матеріали справи №569/1950/26 були направлені 28 квітня 2026 року до Рівненської митниці Державної митної служби для проведення додаткової перевірки. 
Таким чином Рівненський міський суд Рівненської області надав оцінку встановленим протоколом обставинам з огляду на те, що на час винесення постанови були відсутні достатні дані, необхідні для здійснення провадження у справі про порушення митних правил, а без проведення додаткової перевірки дослідження необхідних для вирішення справи матеріалів є передчасними. 
29 квітня 2026 року до Рівненського міського суду Рівненської області Рівненською митницею Державної митної служби були повернуті матеріали після проведення додаткової перевірки. 
В супровідному листі Рівненська митниця зазначила, що в порядку ст.558 МК України Рівненська митниця листом від 14.10.2025 №033/П/UA20400/2025 в адресу Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області скерувала Повідомлення про протиправне діяння, що може містити ознаки кримінального правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ст.358 КК України.
Тобто, Рівненською митницею додаткова перевірка відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2026 року проведена не була, Рівненська митниця в супровідному листі навела інформацію про скерування листа до Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області датоване 14.10.2025 року. Інформація про прийняте рішення Рівненським районним управлінням поліції ГУНП в Рівненській області відсутня.
Разом з цим, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних належних та допустимих доказів підробки ОСОБА_1 вищезазначених в протоколі документів, а в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які експертизи, що підтверджують їх підробку.
Частиною 1 статті 358 КК України визначено, що у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи.
Частиною 2 цієї статті встановлений виключний перелік дій, які відносяться до процесуальних, а саме: складення протоколу про порушення митних правил; опитування осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, свідків, інших осіб; витребування документів, необхідних для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірених їх копій чи витягів з них; тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу, та документів на них; митне обстеження; пред?явлення товарів, транспортних засобів і документів для впізнання; експертиза; взяття проб та зразків для проведення дослідження (аналізу, експертизи).
Так, на виконання постанови Рівненського міського Рівненської області суду щодо проведення додаткової перевірки від 20.03.2026 року разом з супровідним листом Рівненською митницею було надано лист від 14.10.2025 №033/П/UA20400/2025 про направлення Рівненською митницею до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області повідомлення. Жодної процесуальної дії митницею здійснено не було, оскільки вказаний лист датований 2025 роком, тобто, до постановлення постанови Рівненським міським судом Рівненської області. 
Документи, які містяться в матеріалах справи, на переконання суду не підтверджують факт використання можливо підроблених документів громадянином ОСОБА_1 та не є належними та допустимими доказами на спростування висновків, викладених в постанові Рівненського міського суду від 20.03.2026 року.
Враховуючи те, що додаткова перевірка Рівненською митницею проведена не була, а відтак, надані суду матеріали, за результатом їх розгляду, не доводять винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».
У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30.09.2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно практики Європейського суду з прав людини у справах "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02), "Малофєєва проти Росії" (рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04), "Карелін проти Росії" (заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.
Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У своїх рішеннях, в т.ч і проти України, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідності суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).
У зв`язку із застосуванням принципу презумпції невинуватості саме особа, яка виявила факт адміністративного правопорушення, повинна зібрати докази наявності події і складу адміністративного правопорушення, винуватості особи, тобто довести наявність законних підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
У рішенні по справі «Гефген проти Німеччини» Європейський суд з прав людини для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.
Відповідно до положень п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, враховуючи наведені норми Закону, а також те, що в силу презумції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 284 КУпАП при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи.
На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 283, 284, КУпАП, ст.ст. 483, 485, 527 МК України, суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя           Головчак М.М.