ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 вересня 2026 року м. Житомир справа № 240/6102/26
категорія 112030700

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України, в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати пункт 34 рішення Міністерства оборони України, оформленого витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 353/975 від 04.07.2025 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2023), у сумі 2013000 (два мільйони тринадцять тисяч) гривень як матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що є матір`ю померлого молодшого сержанта ОСОБА_2 , який помер під час проходження військової служби. Витягом із протоколу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 13.12.2024 № 8865 встановлено, що захворювання, яке стало причиною смерті, пов`язане із захистом Батьківщини. Після звернення позивача із заявою та пакетом документів, Комісією Міністерства оборони України прийнято рішення, оформлене витягом з протоколу № 35/3/975 від 04.07.2025, яким їй призначено одноразову грошову допомогу як члену сім`ї померлого військовослужбовця у розмірі 2013000 грн (750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом станом на 01.01.2023). Однак позивач, не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи, що відповідач повинен був виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, звернулася до суду з позовом. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
04.05.2026 до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому він вказує, що пунктом 2 постанови № 168 передбачено виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000 грн виключно у разі загибелі військовослужбовця під час безпосередньої участі у бойових діях або у разі смерті, що настала внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час безпосередньої участі у бойових діях чи інших заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, за умови настання смерті не пізніше ніж через один рік після такого поранення. Отже, законодавець чітко розмежував смерть внаслідок захворювання, навіть якщо воно пов`язане із захистом Батьківщини чи проходженням військової служби, та загибель або смерть внаслідок бойового поранення. Для застосування пункту 2 постанови № 168 необхідною є сукупність умов: встановлення факту бойового поранення, отриманого під час безпосередньої участі у бойових діях; наявність причинного зв`язку між таким пораненням і смертю; настання смерті не пізніше ніж через один рік після такого поранення. У даній справі документи, подані позивачкою, підтверджують інші обставини смерті військовослужбовця. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-17-990- Ч/23 причиною смерті ОСОБА_2 визначено кардіоміопатію, гостру коронарну недостатність, набряк легень та інші патологічні зміни серцево-судинної системи. Ознак бойового травмування, тілесних ушкоджень як причини смерті чи причинного зв`язку смерті з пораненням не встановлено. Витягом із протоколу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 13.12.2024 № 8865 встановлено, що захворювання, яке стало причиною смерті, пов`язане із захистом Батьківщини. Однак такий висновок підтверджує причинний зв`язок смерті саме із захворюванням, а не із пораненням у розумінні пункту 2 постанови № 168. Таким чином, Міністерство оборони України просить суд у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
21.05.2026 до суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача, в яких він просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
У періоди з 13.07.2026 по 17.07.2026, з 24.07.2026 по 28.07.2026 та з 18.08.2026 по 31.08.2026 головуючий суддя перебував у щорічній відпустці.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , який брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. 
Відповідно до висновку експерта № 12-17/990/ЧТ/23 від 21.11.2023 причиною смерті громадянина ОСОБА_2 є кардіоміопатія неуточнена, яка у своєму перебігу ускладнилася розвитком гострого порушення кровообігу.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 12.04.2024 Овруцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.11.2023 № 287 призначено службове розслідування за фактом смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшого сержанта ОСОБА_2 , за результатами проведення якого складено відповідний акт. Згідно з наказом командира військової частини № НОМЕР_2 від 12.01.2024 № 4 смерть військовослужбовця військової частини № НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_2 вважається такою, що сталося під час виконання ним обов`язків військової служби, не пов`язана з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 13.12.2024 № 8865 захворювання солдата ОСОБА_2 , 1977 року народження, "Гостре порушення кровообігу", що призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.04.2024, лікарським свідоцтвом про смерть № 12-19-990 ЧТ 23 від 05.01.2024, захворювання, яке призвело до смерті, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Згідно з рішенням Комісії Міністерства оборони України, оформленим витягом з протоколу № 35/3/975 від 04.07.2025, ОСОБА_1 призначено одноразову грошову допомогу як члену сім`ї померлого військовослужбовця у розмірі 2013000 грн (750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом станом на 01.01.2023).
Позивач, не погодившись із цим рішенням, подала скаргу до Міністерства оборони України з проханням переглянути вказане рішення. Однак Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України листом № Ш-233220 повідомив про відмову у задоволенні поданої скарги.
Не погодившись із відмовою у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 15000000 грн, яку встановлено пунктом 2 Постанови № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” та Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” членам сім`ї померлого військовослужбовця, позивач звернулася до суду з даним позовом. 
Суд враховує доводи відповідача про те, що позивач звернулася із заявою про призначення одноразової грошової допомоги за формою, передбаченою для звернень відповідно до Порядку № 975, а не за формою, визначеною додатком 1 до Порядку, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45 спеціально для звернень за Постановою № 168. Разом із тим, оскільки предметом цього спору є оцінка юридичних підстав та розміру одноразової грошової допомоги, вже призначеної та виплаченої позивачу за наслідками розгляду поданих нею документів, а обставини смерті військовослужбовця ОСОБА_2 досліджено Комісією Міністерства оборони України та судом у повному обсязі, недотримання позивачем форми звернення, передбаченої наказом № 45, не є самостійною та достатньою підставою для відмови у судовому захисті і не позбавляє суд можливості перевірити правильність застосування відповідачем норм матеріального права до встановлених обставин справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статі 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII “Про оборону України” (далі - Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Надалі дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася низкою указів Президента України, починаючи з Указу від 14.03.2022 № 133/2022, а на даний час - Указом Президента України від 13.07.2026 № 596/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 14.07.2026 № 4928-IX, згідно з яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 31.10.2026 включно, тобто він діє на момент розгляду цієї справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Частиною першою статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон № 2011-XII) регламентовано, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Звідси випливає, що подія смерті військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби і подія смерті військовослужбовця під час проходження військової служби є визначеними законом підставами для призначення допомоги.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначено у статті 16-1 Закону № 2011-XII. За приписами вказаної норми у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Підпунктом “а” пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що вказана одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.
Судом встановлено, що відповідно до протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 13.12.2024 № 8865 захворювання солдата ОСОБА_2 , 1977 року народження, "Гостре порушення кровообігу", що призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 12.04.2024, лікарським свідоцтвом про смерть № 12-19-990 ЧТ 23 від 05.01.2024, захворювання, яке призвело до смерті так, пов`язане із захистом Батьківщини.
Щодо обставин смерті, то в акті службового розслідування, проведення якого призначене наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.11.2023 № 287, зазначено, що 20.11.2023 о 22:05 при перебуванні в районі ведення бойових дій військовою частиною НОМЕР_2 поблизу ІНФОРМАЦІЯ_3 помер молодший сержант ОСОБА_2 . 
Витягом з наказу № 4 від 12.01.2024 за результатами спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком встановлено, що потерпілий молодший сержант ОСОБА_2 21.11.2023 під час проведення ротації на ВОПі "ГРАМ" раптово почав задихатися, втратив свідомість та помер, вжиті заходи домедичної допомоги результатів не дали. 
Пунктом 3 статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 6 статті 16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII).
На виконання пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві” від 25.12.2013 № 975, якою затверджено відповідний Порядок (далі - Порядок № 975, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
За пунктом 4 Порядку одноразова грошова допомога призначається у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Відповідно до приписів пункту 5 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть);
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Як встановлено судом, Комісією Міністерства оборони України прийнято рішення, оформлене витягом з протоколу № 35/3/975 від 04.07.2025, яким позивачці призначено одноразову грошову допомогу як члену сім`ї померлого військовослужбовця у розмірі 2013000 грн (750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом станом на 01.01.2023). 
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію” Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова № 168, у редакції, чинній на момент виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на дату смерті військовослужбовця - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), пунктом 2 якої установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Також пунктом 2 Постанови № 168 передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Отже, Постанова № 168 є нормативно-правовим актом, який встановлює право на отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-2 цієї постанови, у період дії воєнного стану. При цьому виплата збільшеного до 15000000 грн розміру одноразової допомоги згідно з пунктом 2 Постанови № 168 передбачена для сімей військовослужбовців лише у двох випадках: 1) у разі загибелі військовослужбовця; 2) у разі, якщо військовослужбовець помер внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Суд підсумовує, що питання розміру допомоги визначається окремо та залежить від окремих чинників (умов), а саме:
у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (абзац 1 пункту “а” частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ);
у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (абзац 2 пункту “а” частини першої стаття 16-2 Закону № 2011-ХІІ);
у розмірі 15000000 грн на період дії воєнного стану для сімей загиблих осіб (абз. 1 п. 2 Постанови № 168), а також сімей осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва) (абзац шостий пункту 2 Постанови № 168).
Отже, чинним законодавством України передбачено три розміри одноразової грошової допомоги, для кожного із яких є свої законодавчо визначені умови для виплати. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що на відміну від Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, Постанова № 168 містить звужений перелік підстав для виплати допомоги у збільшеному розмірі, оскільки розмір допомоги у сумі 15000000 грн передбачений лише на період дії воєнного стану та у чітко визначених випадках, а саме для сімей загиблих військовослужбовців, а також сімей осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва). Такий розмір допомоги передбачений лише на період дії воєнного стану та покликаний підвищити рівень соціального захисту сімей саме загиблих та померлих внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців.
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про отримання ОСОБА_2 за період проходження служби поранень (контузії, травми, каліцтва), від яких могла настати його смерть. Так, Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України від 13.12.2024 № 8865 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_2 стало не поранення, а захворювання "Гостре порушення кровообігу".
Також судом досліджений висновок експерта № 12-17/990/ЧТ/23 від 21.11.2023 за яким причиною смерті громадянина ОСОБА_2 є кардіоміопатія не уточнена, яка у своєму перебігу ускладнилася розвитком гострого порушення кровообігу. Водночас експертом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 поранень (контузій, травм, каліцтв).
У межах розгляду цієї справи суд не може самостійно на власний розсуд надавати оцінку діагнозу особи та встановлювати причинний зв`язок захворювання, яким спричинена смерть, оскільки це не входить до повноважень суду, а означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.
Разом із тим суд наголошує, що відповіддю на скаргу позивача Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України листом від 19.12.2025 повідомив, що постанова Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі або у разі смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), тоді як смерть ОСОБА_2 згідно з наданими документами не є наслідком отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва). У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, яке не пов`язане з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), отриманим у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, право на отримання одноразової грошової допомоги визначається відповідно до статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. 
Суд зазначає, що зазначена відповідь Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 19.12.2025 позивачем окремо не оскаржувалася.
Враховуючи те, що відповідно до висновку Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 13.12.2024 № 8865 ОСОБА_2 не мав поранень (контузій, травм, каліцтв), помер внаслідок захворювання, відповідно він не належить до категорії загиблих та померлих внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовців, що давало б позивачці право на отримання допомоги у збільшеному розмірі. Отже, позивачем помилково ототожнюється поняття “загибель (смерть) внаслідок поранення” із “смертю внаслідок захворювання”.
Суд зауважує, що Міноборони обґрунтовано прийняло відповідне рішення про виплату допомоги у визначеному законодавством розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2023), у сумі 2013000 грн.
Доводи позивача про те, що оскільки смерть ОСОБА_2 відбулася у період воєнного часу та настала у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане із захистом Батьківщини, позивач має право на одноразову грошову допомогу, передбачену Постановою № 168, є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із наведеними вище висновками суду щодо відсутності правових підстав у позивачки для отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15000000 грн, передбаченої Постановою № 168.
Суд звертає увагу, що правова позиція позивача ґрунтується на висновках, викладених у постановах Верховного Суду від 17.07.2024 у справі № 600/548/23-а та від 22.08.2024 у справі № 380/9868/23, відповідно до яких пункт 2 Постанови № 168 поширювався на випадки смерті військовослужбовця від захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, без необхідності встановлення причинного зв`язку такої смерті саме з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом. Водночас у практиці Верховного Суду одночасно існував і протилежний підхід, згідно з яким саме по собі захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, не є самостійною підставою для виплати допомоги за пунктом 2 Постанови № 168 за відсутності доведеного причинного зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).
Цю розбіжність у правозастосуванні остаточно усунуто Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, яка постановою від 16.06.2026 у справі № 620/10029/24 прямо відступила від висновків, викладених у постановах від 17.07.2024 у справі № 600/548/23-а та від 22.08.2024 у справі № 380/9868/23, визнавши їх такими, що не ґрунтуються на правильному правозастосуванні. Правовий висновок Верховного Суду зводиться до того, що право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 168, виникає у разі загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, а також у разі смерті військовослужбовця, щодо якої встановлено причинний зв`язок із пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони. Сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини або проходженням військової служби не є безумовною підставою для застосування пункту 2 Постанови № 168, якщо матеріалами справи не підтверджено обставин, з якими зазначена постанова пов`язує виникнення права на відповідну виплату. Смерть військовослужбовця внаслідок захворювання не виключає можливості призначення одноразової грошової допомоги, якщо за медичними документами встановлено, що така смерть, незалежно від безпосереднього клінічного механізму її настання, перебуває у причинному зв`язку з пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, визначених пунктом 2 Постанови № 168. За відсутності підстав для застосування пункту 2 Постанови № 168 питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги вирішується відповідно до положень Закону № 2011-XII та Порядку № 975, з урахуванням установлених ними підстав та умов надання відповідних соціальних гарантій.
Наведені правові висновки сформовано судовою палатою саме з метою забезпечення єдності судової практики та остаточного вирішення питання про умови застосування пункту 2 Постанови № 168 до випадків смерті військовослужбовця від захворювання. Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому наведена постанова від 16.06.2026 у справі № 620/10029/24 підлягає застосуванню судом під час вирішення цієї справи.
Застосовуючи зазначені висновки до обставин цієї справи, суд враховує, що причиною смерті ОСОБА_2 стало захворювання (кардіоміопатія, гостре порушення кровообігу), а не поранення, контузія, травма чи каліцтво. При цьому матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що зазначене захворювання саме по собі перебуває у причинному зв`язку з будь-яким пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими ОСОБА_2 за обставин, визначених пунктом 2 Постанови № 168, - тобто відсутня умова, з якою наведений правовий висновок пов`язує можливість виплати допомоги у розмірі 15000000 грн і в разі смерті від захворювання. За таких обставин установлений Центральною військово-лікарською комісією зв`язок захворювання із захистом Батьківщини сам по собі, без доведеного причинного зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), не утворює підстав для застосування пункту 2 Постанови № 168, а може бути підставою для реалізації права на соціальний захист відповідно до Закону № 2011-XII та Порядку № 975.
Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Міністерства оборони України, оформлене витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 353/975 від 04.07.2025 про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2023), у сумі 2013000 (два мільйони тринадцять тисяч) гривень, як матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі, передбаченому пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” як члену сім`ї померлого молодшого сержанта ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби, суд зазначає таке. Відповідно до висновків суду, викладених у цьому рішенні, встановлено правомірність та законність оскаржуваного рішення відповідача, а тому позовна вимога про зобов`язання Міністерства оборони України вчинити дії з призначення та виплати вказаної допомоги є похідною від основної позовної вимоги.
Зважаючи на те, що судом не встановлено підстав для визнання протиправним та скасування рішення Комісії Міністерства оборони України, відсутні й підстави для задоволення похідних вимог про зобов`язання вчинити дії. З огляду на викладене зазначена частина позовних вимог також не підлягає задоволенню.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі “Серявін та інші проти України” (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168, ЄДРПОУ 00034022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  01 вересня 2026 р.

01.09.26