ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/1714/25 

Господарський суд Миколаївської області у складі:
судді Л.М. Ільєвої 
при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:
від позивача - не з`явився,
від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Управління каналів річки Інгулець до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агроекспорт Люкс” про стягнення заборгованості у розмірі 800924,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління каналів річки Інгулець звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агроекспорт Люкс” про стягнення заборгованості у розмірі 800924,00 грн., посилаючись на наступне.
12.05.2025 р. між Управлінням каналів річки Інгулець (далі по тексту - УКРІ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроекспорт Люкс» (далі по тексту - ТОВ «Агроекспорт Люкс») укладено договір № 61 про надання послуг від 12.05.2025 року. Як зазначає позивач, даний договір передбачає умови та порядок надання послуг, пов`язаних із забором води (перекачування води водокористувачам у маловодні регіони) та вилучення води з водних об`єктів із використанням водозабірних споруд виконавця в 2025 році, а також розрахунків за надані послуги. Згідно п.4.3. вище зазначеного договору замовник щомісячно сплачує аванс в розмірі 60% вартості запланованого обсягу послуг, пов`язаних із забором води за наступний місяць не пізніше, ніж за три доби до початку місяця. До 10 числа поточного місяця замовником здійснюється остаточний розрахунок за надані послуги, пов`язані із забором води за попередній місяць (п.4.4 договору).
Позивач стверджує, що ним було надано послуги пов`язані із забором води - 166,8 куб.м за ціною 5,98 грн. / 1 куб.м на загальну суму - 997464,00 грн. Як вказує позивач, за червень 2025 р. ним було надано послуги за договором на загальну суму 139932,00 грн., за липень 2025 р. – 296608,00 грн., за серпень 2025 р. - 359996,00 грн., за вересень 2025 р. – 193154,00 грн., за жовтень 7774,00 грн.
Разом з цим, позивач вказує, що станом на дату подачі позову, відповідачем було фактично сплачено грошові кошти у розмірі 196540,00 грн., зокрема частково була сплачена заборгованість за надані послуги в червні 2025 р. – на суму 139932,00 грн. та липні 2025 р. на суму 56608,00 грн.
Наразі, за ствердженням позивача, сума боргу відповідача становить 800924,00 грн., яка заявлена до стягнення.
Також, як зазначає позивач, з метою врегулювання питання заборгованості відповідача, позивачем направлялися на адресу відповідача претензія №15 невиконання умов договору в частині оплати за надані послуги від 19.08.2025 вих. № 09/724 та попередження про передачу спору щодо наявної заборгованості до господарського суду від 20.10.2025 вих. № 09/884. Однак, відповіді на вказані звернення від відповідача позивачу не надходило.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.12.2025 р. вказану позовну заяву Управління каналів річки Інгулець (вх. № 16645/25 від 27.11.2025 р.) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1714/25, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 29 грудня 2025 року о 15:00.
Під час підготовчого засідання 29.12.2025 р. судом було встановлено необхідність надання позивачем доказів щодо уповноваження посадової особи, яка підписувала акти забору води від імені відповідача.
Так, у підготовчому засіданні господарського суду 29.12.2025 року по справі № 915/1714/25 за участю представника позивача судом було протокольно оголошено перерву до 02 лютого 2026 року о 12 год. 30 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що ухвалою суду від 29.12.2025 в порядку ст. 120 ГПК України повідомлено відповідача.
02.02.2026 від представника відповідача - Глушаниці А.Л. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. №1435/26), в якому заявник просив суд продовжити строк проведення підготовчого провадження та відкласти підготовче судове засідання, оскільки договір про надання правничої допомоги між адвокатом та відповідачем був укладений лише 31.01.2026, у зв`язку з чим представник відповідача не має об`єктивної можливості системно та повно ознайомитись із матеріалами справи та скласти відзив з посиланням на актуальну судову практику.
02.02.2026 від представника позивача - Курінного В.Ю. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №1489/26), в якому позивач просив суд перенести підготовче судове засідання на іншу дату та визнати причини неявки представника позивача поважними, оскільки у зв`язку з погодно-кліматичними умовами, а саме ожеледицею на дорогах, представник позивача не зможе прибути на підготовче засідання в назначену судом дату, місце і час.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.02.2026 у справі № 915/1714/25 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, та підготовче засідання відкладено на 02 березня 2026 року о 16:30.
11.02.2026 від представника позивача - Курінного В.Ю. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. №1916/26), в якій позивач зазначає, що акти забору води за червень-жовтень 2025 року, які підписані директором Товариства з обмеженою відповідальністю “Агроекспорт Люкс” Оліщуком Дмитрієм Олександровичем особисто, зокрема, на актах зазначено його прізвище, ім`я, по батькові, його підпис скріплено печаткою Товариства, у позивача не виникає жодних сумнівів відносно того, що всі документи в т.ч. договір про надання послуг і акти забору води підписувались саме Оліщуком Дмитрієм Олександровичем, тобто керівником/ директором Товариства.
02.03.2026 представником позивача – Соколенко О.П. подана до господарського суду заява (вх. №2800/26), в якій заявник просив суд провести підготовче засідання, призначене на 02.03.2026, без його участі, а також зазначив, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи по суті.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2026 р. у справі № 915/1714/25 закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 26 березня 2026 року о 13:00.
Так, у судовому засіданні господарського суду 26 березня 2026 року по справі № 915/1714/25 за участю представника позивача судом було протокольно оголошено перерву до 21.04.2026 року о 16 год. 00 хв. в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України, про що ухвалою суду від 26.03.2026 р. в порядку ст. 120 ГПК України повідомлено відповідача.
13.04.2026 р. від представника позивача - Курінного В.Ю. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №5175/26), в якому заявник просить суд розглянути справу №915/1714/25 без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи документами.
В судове засідання 21.04.2026 р. представники сторін не з`явились.
Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також представник відповідача в засідання суду не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
Також згідно з ч. 7 ст. 242 ГПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.
Як свідчать матеріали справи, направлена на адресу відповідача копія ухвали суду від 02.12.2025 р. про відкриття провадження була отримана відповідачем 11.12.2025 р., що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. Разом з цим, наступні ухвали суду щодо повідомлення про час та дату розгляду справи були доставлені до електронного кабінету представника відповідача - адвоката Глушаниці А.Л., що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду від 27.03.2026 р. 
Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. 
На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на неявку представників сторін в судове засідання 21.04.2026 року, судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України підписано скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення без його проголошення.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
12.05.2025 р. між Управлінням каналів річки Інгулець (виконавець) та ТОВ «Агроекспорт Люкс» (замовник) було укладено договір №61 про надання послуг від 12.05.2025 р., яким передбачено умови та порядок надання послуг, пов`язаних із забором води (перекачування води водокористувачам у маловодні регіони) та вилучення води з водних об`єктів із використанням водозабірних споруд виконавця в 2025 році, а також розрахунків за надані послуги (п. 1.1. договору). 
Згідно з п. 1.2. договору забір води замовником здійснюється з точки водовиділу виконавця. Точкою водовиділу вважається гідротехнічна споруда, що перебуває на балансі виконавця, з якої здійснюється забір води замовником, а саме - відкритий водовиділ з каналу та (або) канал (ділянка каналу), на якому встановлено водозабірний трубопровід замовника.
Відповідно до п. 2.2.3 договору замовник зобов`язаний своєчасно згідно умов даного договору оплачувати виконавцю вартість послуг, пов`язаних із забором води згідно замовлених обсягів води
Пунктом 3.1. договору визначено, що забір води здійснюється в точках виділу безперервно цілодобово (у зв`язку з особливостями технології експлуатації системи) і реєструється щодня в журналі обліку забору води, що ведеться як виконавцем так і замовником.
Відповідно до п. 3.2. договору облік обсягів забраної води здійснюється засобом вимірювальної техніки, який замовник встановлює за власний рахунок у точці водозабору та забезпечує його обов`язкову повірку. Пломбування з засобу вимірювання здійснюється замовником у присутності виконавця, який і забезпечує облік обсягів забраної води.
Згідно з п. 3.5. договору в останній день кожного місяця відомості щоденного обліку води обробляються й звіряються уповноваженими представниками виконавця і замовника, після чого складається та підписується двосторонній акт забору обсягів води.
Пунктом 4.1. договору передбачено, що оплата вартості послуг, пов`язаних із забором води здійснюється за договірною ціною вартості послуг, пов`язаних із забором 1 куб.м води за фактично забрані обсяги води.
Згідно з п. 4.2. договору договірна ціна узгоджується у протоколі погодження договірної ціни на послуги, пов`язаних із забором води 1 куб.м води (додаток 1).
Відповідно до п. 4.3. договору замовник щомісячно сплачує аванс в розмірі 60 % вартості запланованого обсягу послуг, пов`язаних із забором води за наступний місяць не пізніше, ніж за 3 доби до початку місяця.
Пунктом 4.4. договору передбачено, що до 10 числа поточного місяця замовником здійснюється остаточний розрахунок за надані послуги, пов`язаних із забором води за попередній місяць.
Згідно з п. 4.5. договору підставою для платежів за фактично забрані замовником обсяги води є двосторонній акт забору обсягів води або рахунок виконавця, складений згідно договірної ціни (у разі зміни вартості послуг, пов`язаних із забором води складається згідно укладеної додаткової угоди) на підставі двостороннього акта забору обсягів води.
Відповідно до п. 7.1. договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2025 року, а в частині розрахунків діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Додатками до договору є:
- додаток №1 «Протокол погодження договірної ціни на послуги, пов`язаних із забором 1 куб.м води», відповідно до умов якого сторонами досягнуто домовленості про розмір договірної ціни на послуги, пов`язаних із забором одного кубічного метру води, на підставі розрахунків, виконаних виконавцем, у сумі 5,98 грн., з урахуванням ПДВ.
- додаток №2 «Протокол погодження способу водообліку та планового забору води в точці водовиділу».
Договір з додатками підписано сторонами та скріплено печатками сторін. До суду не подано доказів визнання договору недійсним.
Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, вищевказаний договір №61 від 15.05.2025 р. про надання послуг є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України, ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 3.2. договору облік обсягів забраної води здійснюється засобом вимірювальної техніки, який замовник встановлює за власний рахунок у точці водозабору та забезпечує його обов`язкову повірку. Пломбування з засобу вимірювання здійснюється замовником у присутності виконавця, який і забезпечує облік обсягів забраної води.
Згідно з п. 3.5. договору в останній день кожного місяця відомості щоденного обліку води обробляються й звіряються уповноваженими представниками виконавця і замовника, після чого складається та підписується двосторонній акт забору обсягів води.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем надано обумовлені договором послуги, пов`язані із забором води на загальну суму 997474,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи актами забору обсягів води, а саме:
- актом забору обсягів води за червень 2025 р., згідно якого забрано води за місяць 4,7 тис.куб.м на загальну суму 28106,00 грн.;
- актом забору обсягів води за червень 2025 р., згідно якого забрано води за місяць 18,7 тис.куб.м на загальну суму 111826,00 грн.;
- актом забору обсягів води за липень 2025 р., згідно якого забрано води за місяць 6,1 тис.куб.м на загальну суму 36478,00 грн.;
- актом забору обсягів води за липень 2025 р., згідно якого забрано води за місяць 43,5 тис.куб.м на загальну суму 260130,00 грн.;
- актом забору обсягів води за серпень 2025 р., згідно якого забрано води за місяць 5,7 тис.куб.м на загальну суму 34086,00 грн.;
- актом забору обсягів води за серпень 2025 р., згідно якого забрано води за місяць 54,5 тис.куб.м на загальну суму 325910,00 грн.;
- актом забору обсягів води за вересень 2025 р., згідно якого забрано води за місяць 2,9 тис.куб.м на загальну суму 17342,00 грн.;
- актом забору обсягів води за вересень 2025 р., згідно якого забрано води за місяць 29,4 тис.куб.м на загальну суму 175812,00 грн.;
- актом забору обсягів води за жовтень 2025 р., згідно якого забрано води за місяць 1,3 тис.куб.м на загальну суму 7784,00 грн.
Вказані вище акти підписані представниками сторін та скріплені печатками без зауважень.
В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.
За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, прийняття відповідачем наданих позивачем послуг є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вартість вказаних послуг відповідно до умов договору та чинного законодавства.
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова об`єднаної палати КЦС ВС від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).
За умовами п. 4.3., 4.4 договору відповідач як замовник мав щомісячно сплачувати аванс в розмірі 60 % вартості запланованого обсягу послуг, пов`язаних із забором води за наступний місяць не пізніше, ніж за 3 доби до початку місяця, а остаточний розрахунок за надані послуги за попередній місяць мав бути здійснений замовником до 10 числа поточного місяця. 
Згідно з умовами п. 4.5. договору підставою для платежів за фактично забрані замовником обсяги води є двосторонній акт забору обсягів води або рахунок виконавця, складений згідно договірної ціни (у разі зміни вартості послуг, пов`язаних із забором води складається згідно укладеної додаткової угоди) на підставі двостороннього акта забору обсягів води.
Відповідно до наявної у матеріалах справи виписки по рахунку позивача за 28.08.2025 р. відповідачем перераховано позивачу грошові кошти в загальній сумі 196540,00 грн., наступним чином:
- згідно платіжного документа №17 від 28.08.2025 р. відповідачем перераховано кошти у розмірі 56608,00 грн. з призначенням платежу «Часткова оплата за послуги пов`язанi iз забором води згiдно рахунка №418 вiд 31 липня 2025 р. за договором № 61 вiд 12.05.2025 р. У сумi 47173.33 грн., ПДВ - 20 % 9434.67 грн.»;
- згідно платіжного документа №16 від 28.08.2025 р. відповідачем перераховано кошти у розмірі 139932,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за послуги пов`язанi iз забором води згiдно рахунка №297 вiд 30 червня 2025 р. за договором № 61 вiд 12.05.2025 р. у сумi 116610.00 грн., ПДВ - 20 % 23322.00 грн.»
З метою отримання оплати за договором позивач звернувся до відповідача з претензією №15 (№09/724) від 19.08.2025 р., в якій просив відповідача перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму заборгованості у розмірі 436540,00 грн. Факт направлення позивачем претензії підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №0601184313166, згідно якого поштове відправлення було вручено отримувачу 28.08.2025 р. Також позивачем було направлено на адресу відповідача попередження №08/804 від 20.10.2025 р., яким позивач повідомляв відповідача про те, що у разі несплати заборгованості у розмірі 793150,00 грн., позивач змушений буде передати спір на розгляд до господарського суду для примусового стягнення боргу. Факт направлення попередження підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення R573030000323, згідно якого поштове відправлення було вручено 23.10.2025, та фіскальним чеком.
Таким чином, підсумовуючи наведене, суд зазначає, що в силу положень ст. 530, 538, 903 Цивільного кодексу України та п. 4.3, 4.4. договору у відповідача існує обов`язок оплатити надані позивачем послуги на суму 800934,00 грн. (997474,00 грн. – 196540,00 грн.).
Проте, в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг в сумі 800934,00 грн., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість на вказану суму перед позивачем.
При цьому слід зазначити, що наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, докази, які б підтверджували факт повної оплати відповідачем за спірним договором або неможливості виконання цього зобов`язання з поважних причин в матеріалах справи відсутні. Адже, частиною першою, третьою статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, якими в силу ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Так, суд доходить до висновку про безпідставне невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг. 
Між тим несплатою позивачу вказаної суми в розмірі 800934,00 грн. за надані послуги за договором №61 від 12.05.2025 р. за період з червня по жовтень 2025 р. у встановлені строки за спірним договором відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, а тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку.
За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Отже цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, що знаходить своє вираження в добросовісному виконанні своїх зобов`язань сторонами та униканні будь-яких форм зловживання своїми правами та/або становищем, а також запобіганні вчиненню дій, які порушують права іншої сторони та можуть мати негативні наслідки для третіх осіб.
Згідно ст. 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.
Разом з тим у постанові від 29.06.2021 у справі № 910/2842/20 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та абзацом 6 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 р. по справі №910/16744/17 вказала, що такий спосіб захисту як примусове виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.
Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України однією із засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність.
Згідно зі статтею 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно частини другої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Викладене свідчить, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, що їх викладає позивач у позовній заяві.
Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в заявленій позивачем в прохальній частині позову саме в сумі 800924,00 грн. за договором №61 від 12.05.2025 р., що цілком відповідає такому способу захисту цивільних прав та інтересів позивача як примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Управління каналів річки Інгулець обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, та підлягають задоволенню.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

1. Позов Управління каналів річки Інгулець до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агроекспорт Люкс” про стягнення заборгованості у розмірі 800924,00 грн. задовольнити.
2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроекспорт Люкс» (57360, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Любомирівка, вул. Молодіжна, буд. 51; код ЄДРПОУ 45538283) на користь Управління каналів річки Інгулець (57301, Миколаївська область, Баштанський район, м. Снігурівка, вул. Центральна, буд. 196; код ЄДРПОУ 42749093) заборгованість у розмірі 800924/вісімсот тисяч дев`ятсот двадцять чотири/грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 9611/дев`ять тисяч шістсот одинадцять/грн. 09 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 08.07.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та завантаженості судді Ільєвої Л.М., а також у зв`язку з перебуванням судді Ільєвої Л.М. у щорічній відпустці з 04.05.2026 по 08.05.2026 року та у відрядженні 08-09.06.2026 року.

Суддя Л.М. Ільєва