Єдиний унікальний номер судової справи 462/6495/24
Номер провадження 2/462/17/26

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді    Галайко Н. М.,
з участю секретаря судового засідання Бойко Д. І.,
позивача       ОСОБА_1 ,
представника позивача     ОСОБА_2 ,
відповідача       ОСОБА_3 ,
представника відповідачів    ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності,

встановив:

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача
ОСОБА_1 , 14.08.2024 року (вх. № 18946) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності, у якій просить суд:
1. виділити у його власність належну йому частку у будинку АДРЕСА_1 :
- приміщення на першому поверсі: тамбур 1 площею 6, 0 кв. м, коридор 1-1 площею 5, 7 кв. м, житлові кімнати 1-2 площею 13, 5 кв. м, 1-3 площею 19, 2 кв. м, 1-4 площею 19, 9 кв. м, 1-5 площею 9, 2 кв. м., сарай Б, літню кухню В, сарай Г, гараж Д, вбиральню Ж, ворота № 2 та колодязь загальною вартістю 318 456 грн. 61 коп. (26/100 ідеальних частки);
2. стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 205 770 грн. 80 коп. за відхилення від ідеальних часток;
3. провести розподіл земельної ділянки номер 4610165500:001:0210, за адресою: АДРЕСА_1 , надавши позивачу, у відповідності до висновку експерта ділянку з такими розмірами по периметру в метрах по ходу годинникової стрілки: по контуру 19, 37; 27, 30; 21, 03; 12, 86; 8, 50 по межі поділу 29, 29 по межі поділу житлового будинку; по межі поділу 6, 58 – площею S1 = 915 кв. м.
4. стягнути з відповідачів усі судові витрати (судовий збір, оплату проведення експертизи, оплату правничої допомоги) (а.с. 1-4, Т. 1).
Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності. Позивачу ОСОБА_1 на праві власності загалом належить 64/150 ідеальних часток будинку, з яких: 7/50 часток – на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.12.2000 року, виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою (зареєстровано у Львівському ОДКБТІ 09.02.2001 року), та 43/150 часток – на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2021 року, виданого приватним нотаріусом Михайловською О. З. після смерті матері ОСОБА_6 (право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належить по 43/150 часток кожній на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Михайловською О. З. після смерті матері ОСОБА_6 .
Земельна ділянка площею для обслуговування вищезазначеного будинку є приватизованою (Державний акт серії ЛВ № 802102, виданий 05.02.1998 року) та первинно перебувала у спільній сумісній власності матері позивача ОСОБА_6 та самого позивача ОСОБА_1 по 1/2 частці кожному. Оскільки ділянка надавалася для обслуговування будинку, а будинковолодіння належало по 1/2 частці кожному ( ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ), з урахуванням постанови Львівського апеляційного суду від 20.07.2023 року, якою за позивачем визнано право власності на 1/6 частку земельної ділянки, у складі спадкового майна після смерті матері увійшла належна їй частка. Натепер позивачу на праві власності належить 2/3 частки земельної ділянки (1/2 частка відповідно до Державного акту на землю + 1/6 частка згідно з постановою апеляційного суду).
Фактично між співвласниками упродовж тривалого часу склався стабільний порядок користування приміщеннями будинку, господарськими будівлями, спорудами та земельною ділянкою. Позивач звертався до відповідачок із пропозицією укласти нотаріально посвідчений договір користування та виділу часток, проте вони відмовилися від запропонованого варіанта. Позивач зазначає, що площа приміщень, якими він фактично користується, є значно меншою за ту, що належить йому згідно з правовстановлюючими документами (йому належить 64/150 часток, а у власність він просить виділити приміщення, що відповідають 26/100 ідеальних часток), при цьому він не заперечує проти виділу меншої частини та не претендує на нову двоповерхову добудову, зведену матір?ю, оскільки це є зручним для порядку користування.
З метою дотримання процедурних вимог, під час підготовки позовної заяви позивач звернувся до судового експерта Зайця І. Г. для проведення будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження. Згідно з висновком експерта від 22.05.2024 року підтверджено технічну можливість виділу позивачу у власність приміщень, якими він користується, та здійснено відповідний розподіл земельної ділянки. Відповідно до розрахунків експерта, ринкова вартість виділеного майна становить меншу величину порівняно з ідеальною часткою, у зв`язку з чим виникла законна підстава для стягнення з відповідачів на користь позивача грошової компенсації у розмірі 205 770 грн. 80 коп. за відхилення від ідеальних часток. З огляду на викладене, позивач просив позов задовольнити (а.с. 1-4, Т. 1).

ІІ. Рух справи в суді

2.1. Щодо процесуальних дій
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Галайко Н. М. (а.с. 33, Т. 1).
Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) 14.08.2024 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи – відповідачів у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі (а.с. 34, 35, 36, Т. 1).
Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 27.09.2024 року (а.с. 38, 39, 40, Т. 1).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30.09.2024 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками (а.с. 41-43, Т. 1).
29.10.2024 року (вх. № 24325) позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 47-48, Т. 1).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.11.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі (а.с. 84-58, Т. 1).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.05.2025 року письмове клопотання уповноваженого представника відповідачів – адвоката Дегтяренка О. О. про призначення судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 462/6495/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності – задоволено. Призначено у справі № 462/6495/24 судову будівельно-технічну, земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На час проведення експертизи провадження у справі № 462/6495/24 – зупинено (а.с. 156-158, Т. 1).
Постановою Львівського апеляційного суду від 02.10.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 27.05.2025 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до Залізничного районного суду міста Львова (а.с. 207-219, Т. 1).
Супровідним листом Львівського апеляційного суду № 462/6495/24/29362/2025 від 20.10.2025 року стверджується, що справи надійшла у Залізничний районний суд м. Львова 29.10.2025 року (вх. № 24217) (а.с. 221, Т. 1).
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.10.2025 року справу передано головуючому судді – Галайко Н. М. (а.с. 222, Т. 1).
Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.01.2026 року зустрічну позовну заяву було повернуто (а.с. 34, Т. 2).
Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.03.2026 року відмовлено у затвердженні мирової угоди та відмовлено у спільному розгляді розгляді із зустрічним позовом (а.с. 48, Т. 2).
Представник позивача ОСОБА_3 – адвокат Дегтяренко О. О., 20.03.2026 року (вх. № 7306) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, у якій просить суд: 
- виділити позивачу натурі у власність 43/150 частки - у житловому будинку під літ. А’-2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 1 поверсі - коридор № 1-6 площею 12.50 кв.м.; ванна № 1-7 площею 3, 20 кв. м.; житлову кімнату № 1-8 площею 29, 00 кв.м.; кухню № 1-10 площею 12, 60 кв.м.;
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 господарські будівлі та споруди, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: сарай літ. Б, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, гараж літ Д, вбиральня літ. Ж, колодязь літ. К, огорожа - № 1, ворота - № 2;
- визначити спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 коридор № 1-17 площею 5,9 кв.м., коридор № 1-18 площею 5,4 кв.м., коридор № 1-9 площею 10, 00 кв.м., що розташовані на 1 поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 ;
- виділити в натурі частину земельної ділянки кадастровий номер 4610165500:001:0210, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням 1/6 частки співвласника – ОСОБА_3 ;
- стягнути із відповідачів у рівних долях на користь позивача судові витрати по справі, витрати на експертизу та витрати на правову допомогу (а.с. 53-57, Т. 2).
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.03.2026 року справу передано судді Галайко Н. М. (а.с. 87, Т. 2).
Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.05.2026 року зустрічну позовну заяву було повернуто, у зв`язку з її невідповідністю вимогам ЦПК України (а.с. 138, Т. 2).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2026 року письмову заяву представника позивача – адвоката Дегтяренка О. О. про повернення судового збору, сплаченого у цивільній справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності – повернуто без розгляду (а.с. 152-153, Т. 2).
Представник позивача ОСОБА_5 – адвокат Дегтяренко О. О., 20.03.2026 року (вх. № 7309) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, у якій просить суд: 
- виділити позивачу в натурі у власність 43/150 частки - у житловому будинку літ. А’-2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 2 поверсі - коридор № 1-11 площею 8, 60 кв. м.; житлова кімната літ. № 1-12 площею 28,70 кв. м.; кладова № 1-13 площею 4, 50 кв.м.; службове № 1-14 площею12, 8 кв. м.; кладова № 1-15 площею 4, 30 кв. м.; коридор № 1-16 площею 8, 20 кв. м.;
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 господарські будівлі та споруди, що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 43/150 частки, а саме: сарай літ. Б, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, гараж літ Д, вбиральня літ. Ж, колодязь літ. К, огорожа - № 1, ворота - № 2;
- визначити спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 коридор № 1-17 площею 5, 9 кв.м., коридор № 1-18 площею 5, 4 кв. м., коридор № 1-9 площею 10, 00 кв. м., що розташовані на 1 поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 ;
- виділити в натурі частину земельної ділянки кадастровий номер 4610165500:001:0210, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням 1/6 частки співвласника – ОСОБА_5 ;
- стягнути із відповідачів у рівних долях на користь позивача судові витрати по справі, витрати на експертизу та витрати на правову допомогу (а.с. 88-93, Т. 2).
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.03.2026 року справу передано судді Галайко Н. М. (а.с. 127, Т. 2).
Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.05.2026 року зустрічну позовну заяву було повернуто, у зв`язку з її невідповідністю вимогам ЦПК України (а.с. 138, Т. 2).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2026 року письмову заяву представника позивача – адвоката Дегтяренка О. О. про повернення судового збору, сплаченого у цивільній справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності – повернуто без розгляду (а.с. 155-156, Т. 2).
Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.06.2026 року судом визнано явку відповідача ОСОБА_5 обов`язковою (а.с. 138, Т. 2).

2.2. Щодо позицій учасників справи, які викладені письмово

2.2.1. Щодо доводів відповідачів, викладених у відзиві на позовну заяву
10.01.2025 року (вх. № 747) від уповноваженого представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 – адвоката Дегтяренка О. О. надійшов письмовий відзив на позовну заяву (документ сформований в системі «Електронний суд» 10.01.2025 року), із змісту якого вбачається, що відповідачі заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими з огляду на таке.
У відзиві наголошується, що виділ частки в натурі лише для одного зі співвласників (позивача ОСОБА_1 ) суперечить положенням ст. 364 ЦК України та усталеній судовій практиці, зокрема висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.07.2021 року у справі № 310/7011/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 689/26/17, згідно з якими виділ частки в майна лише для одного з співвласників є неможливим, оскільки можливий поділ цього майна в натурі між усіма сторонами, при якому право спільної часткової власності припиняється.
Сторона відповідачів зазначає, що висновок судового експерта Зайця І. Г. № 09/05-24 від 22.05.2024 року було складено без надання всіх правовстановлюючих документів та матеріалів інвентаризаційної справи, без участі відповідачів та без урахування їх пропозицій. Крім того, експертизою не було повністю враховано площі господарських будівель і споруд (сараїв літ. Б, Г, літньої кухні літ. В, гаража літ. Д, вбиральні літ. Ж), через що площа майна, яка виділяється позивачу, суттєво перевищує його ідеальну частку. Запропонований експертом варіант розподілу земельної ділянки порушує права відповідачок щодо вільного доступу до господарських об?єктів і не відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 щодо мінімальної відстані від межі до будівель (не менше 1 метра), необхідної для їх обслуговування.
З огляду на зазначене, відповідачі просили суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю та покласти судові витрати на позивача (а.с. 103-107, Т. 2).

ІІІ. Позиція сторін по справі, висловлена у судовому засіданні
Позивач  ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав покликаючись на мотиви позовної заяви, просив такі задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача  ОСОБА_1 – адвокат Маркович Б. І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала покликаючись на мотиви позовної заяви, просила такі задовольнити у повному обсязі.
Відповідач  ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.
Відповідач  ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.
Представник відповідачів – Дегтяренко О. О. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.
Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.
Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

IV. Позиція суду
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи усі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. 
03.09.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
У судовому засіданні визначено, що проголошення судового рішення відбудеться 14.09.2026 року о 09 год. 00 хв.
Суд приймає до уваги лист Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 року, згідно п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність – достатності.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

V. Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.12.2000 року, посвідченим державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Горошко І. С. та зареєстрованим у реєстрі за № 3-2591, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_8 .
На підставі вказаного свідоцтва ОСОБА_1 набув у власність 7/50 часток належного спадкодавцю житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказане майно належало ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності від 05.06.1991 року, виданого за рішенням виконкому Рудненської селищної Ради народних депутатів № 58 від 28.05.1991 року. Спадковий житловий будинок складається з 5 кімнат житловою площею 110, 3 кв. м та двох кухонь (загальна площа будинку становить 110,3 кв. м). До складу будинковолодіння входять господарські будівлі: з/бетонний підвал «Пд», цегляний сарай «Б», цегляна літня кухня «В», дерев`яний сарай «Г», цегляний гараж «Д», цегляна вбиральня «Ж», металева огорожа «№ 1», металеві ворота «№ 2», металеві хвіртки «№ 3, 4, 5», цегляно-бетонне вимощення «І», з/кільць колодязь «К».
Як вбачається з реєстраційного посвідчення № 011323, виданого 09.02.2001 року Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, за ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної власності 7/50 часток житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Запис про реєстрацію внесено до реєстрової книги № 6 за реєстровим № 746.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Михальською О.З. (зареєстровано в реєстрі за № 689, спадкова справа № 25/2020), після смерті ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна є її син – ОСОБА_1 (до 1/3 частки у спадщині), донька – ОСОБА_3 (до 1/3 частки у спадщині) та донька – ОСОБА_5 (до 1/3 частки у спадщині).
Спадщина, на яку у вказаних частках видано свідоцтво, складається з 43/50 часток житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок у цілому складається з п`яти житлових кімнат та двох кухонь, загальною площею 207, 9 кв. м, житловою площею 110, 3 кв. м. До будинку належать господарські будівлі та споруди: сарай «літ. Б, Г», літня кухня «літ. В», гараж «літ. Д», вбиральня «літ. Ж», огорожа «№ 1», ворота «№ 2», хвіртка «№ 3, 4, 5», замощення «І», колодязь «літ. К». Свідоцтво видано без урахування площі самочинно добудованої веранди.
Зазначена частка житлового будинку належала спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 05.08.1991 року виконкомом Рудненської селищної Ради народних депутатів за № 58 (зареєстрованого в БТІ за реєстровим № 746, дублікат видано 23.12.2020 року).
На підставі даного свідоцтва ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку у спадщині (що відповідає 43/150 часткам житлового будинку). Свідоцтва про право на спадщину на 2/3 часток у спадщині на момент видачі документу не видавалися.
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 273247544 від 03.09.2021 року, 03.09.2021 року за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 689 від 03.09.2021 року зареєстровано право спільної часткової власності у розмірі 43/150 часток на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2447225146101, номер запису про право власності 43783599). Об`єкт нерухомого майна складається з п`яти житлових кімнат та двох кухонь, загальною площею 207, 9 кв. м, житловою площею 110, 3 кв. м.
Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ № 02102, виданим на підставі рішення виконкому Рудненської селищної Ради народних депутатів № 148 від 27.12.1997 року та зареєстрованим у Книзі записів державних актів за № 442, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 1372 га за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 343285252 від 17.08.2023 року, 27.07.2023 року за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності у розмірі 1/6 частки на земельну ділянку площею 0,1372 га з кадастровим номером 4610165500:01:001:0210 (номер запису про речове право: 51411161, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2783001846101). Державну реєстрацію здійснено на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.02.2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 20.07.2023 року у справі № 462/4234/22.
Згідно з Висновком про вартість майна, складеним ПП «Оціночна компанія «Апекс» 11.03.2024 року (договір № 14952е/03-24 від 11.03.2024 року), ринкова вартість земельної ділянки площею 0,1372 га (кадастровий номер 4610165500:01:001:0210) по АДРЕСА_1 станом на дату оцінки становить 627 900,00 грн, а вартість 2/3 часток вказаної земельної ділянки – 418 600,00 грн.
Відповідно до Висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного ТОВ «Оцінка Київ» 14.03.2024 року (договір № 26РМ-240314-026), ринкова вартість житлового будинку з приналежними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 становить 1 228 658,00 грн. При цьому ринкова вартість 43/150 часток даного об`єкта складає 352 215, 29 грн., а 7/50 часток – 172 012, 12 грн.
Згідно з Планом земельної ділянки кадастровий номер 4610165500:01:001:0210, виконаним сертифікованим інженером-геодезистом Савчуком В. 09.05.2023 року, загальна площа ділянки становить 0,1372 га, з яких: 0,0091 га – під житловим будинком (1); 0, 0102 га – під житловим будинком (2); 0,0092 га – під господарськими будівлями; 0,1087 га – прибудинкова територія.
Окрім цього, відповідно до висновку експерта № 09/05-24 від 22.05.2024 року, складеного судовим експертом Зайцем І. Г. за результатами проведення будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження, враховуючи специфіку планування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташування їх на земельній ділянці, частки співвласників, вимоги ДБН, а також вказівки Методичних рекомендацій щодо врахування при розподілі, запропоновано один варіант поділу житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 між співвласником 64/150 ідеальних часток ОСОБА_1 та співвласниками 86/150 ідеальних часток ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з можливістю виділення співвласнику 64/150 ідеальних часток ОСОБА_1 приміщень у житловому будинку під індексами: І тамбур площею 6,0 кв. м, 1-1 коридор площею 5, 7 кв. м, 1-2 житлова кімната площею 13, 5 кв. м, 1-3 житлова кімната площею 19, 2 кв. м, 1-4 житлова кімната площею 19,9 кв. м, 1-5 кухня площею 9, 2 кв. м, а також господарських будівель і споруд: Б сарай, В літня кухня, Г сарай, Д гараж, Ж вбиральня, № 2 ворота, К колодязь.
При цьому за наслідками проведеного дослідження судовий експерт дійшов висновків про те, що за запропонованим варіантом реального розподілу будинковолодіння реальна частка співвласника 64/150 ідеальних часток ОСОБА_1 становить 308 002, 17 грн, що є більшою від ідеальної частки на 205 770, 80 грн. Реальна частка співвласників 86/150 ідеальних часток ОСОБА_5 та ОСОБА_3 становить 896 153, 16 грн, що є меншою від ідеальної частки на 205 770, 80 грн. У зв`язку з цим, для дотримання відповідності реальних часток ідеальним, співвласники 86/150 ідеальних часток ОСОБА_5 та ОСОБА_3 повинні сплатити співвласнику 64/150 ідеальних часток ОСОБА_1 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток у розмірі 205 770, 80 грн.
При даному варіанті розподілу житлового будинку та господарських будівель і споруд розміри часток співвласників у відсотковому співвідношенні змінюються та становитимуть: частка співвласника 64/150 ідеальних часток ОСОБА_1 – 26/100 (25, 58%), а частка співвласників 86/150 ідеальних часток ОСОБА_5 та ОСОБА_3 – 74/100 (74, 42%).
Окрім цього, експертом запропоновано варіант розподілу земельної ділянки кадастровий номер 4610165500:01:001:0210 між співвласником 4/6 ідеальних часток ОСОБА_1 та співвласниками 2/6 ідеальних часток ОСОБА_5 і ОСОБА_3 . Відповідно до цього варіанту співвласнику 4/6 ідеальних часток ОСОБА_1 пропонується надати у користування/власність земельну ділянку площею S1 = 915 кв. м з розмірами по периметру в метрах по ходу годинникової стрілки: по контуру 19, 37; 27, 30; 21, 03; 12, 86; 8, 50 по межі поділу ж/будинку; по межі поділу 6, 58. Співвласникам 2/6 ідеальних часток ОСОБА_5 та ОСОБА_3 пропонується надати земельну ділянку площею S2 = 457 кв. м з розмірами по периметру в метрах по ходу годинникової стрілки: по контуру 10, 63; по межі поділу ж/будинку; по межі поділу 19, 29; по контуру 3, 65; 2, 63; 47, 00.
Постановою Львівського апеляційного суду від 20.07.2023 року у справі № 462/4234/22 (провадження № 22-ц/811/1701/23) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.02.2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право власності на 1/6 частку земельної ділянки (кадастровий номер: 4610165500:01:001:0210) площею 0, 1372 га за адресою: АДРЕСА_1 ; в решті рішення суду залишено без змін.
Також, до матеріалів позовної заяви долучено фотокопії частини будинку на виділ якої претендує позивач, як підтвердження проведення ремонтних робіт по укріпленню фундаменту і стін, а також заміни підлоги.

VI. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані норми права
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
При цьому, суд враховує, позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) від 16.06.2021 року, згідно якої реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Положення ч. 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як зазначається у ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до змісту ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. 
Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Позов про визнання права власності – це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.
Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.
Поняття спільної часткової власності визначено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Право спільної часткової власності – це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
У постанові Верховного Суду від 28.07.2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20) визначено, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно із ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна – це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
У постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (ст. 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників».
Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Статтею 367 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виділення в натурі частки нерухомого майна можливе в разі дотримання наступних умов: поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами; виділення в натурі частки об`єкта нерухомого майна, що є спільною власністю, можливе, якщо кожному співвласнику може бути виділено відокремлене приміщення з власним входом; наявність реєстрації земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомого майна в Державному земельному кадастрі та реєстрації права власності на неї в установленому законом порядку.

VIІ. Висновки суду
За результатами всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
З аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень ст. 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідачі є суб`єктами спільної часткової власності.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Щодо можливості технічного виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, позивачем надано висновок експерта № 09/05-24 від 22.05.2024 року, складеного судовим експертом Зайцем І. Г. за результатами проведення будівельно-технічного, земельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження, враховуючи специфіку планування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташування їх на земельній ділянці, частки співвласників, вимоги ДБН, а також вказівки Методичних рекомендацій щодо врахування при розподілі, запропоновано один варіант поділу житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 між співвласником 64/150 ідеальних часток ОСОБА_1 та співвласниками 86/150 ідеальних часток ОСОБА_5 і ОСОБА_3 з можливістю виділення співвласнику 64/150 ідеальних часток ОСОБА_1 приміщень у житловому будинку під індексами: І тамбур площею 6,0 кв. м, 1-1 коридор площею 5, 7 кв. м, 1-2 житлова кімната площею 13, 5 кв. м, 1-3 житлова кімната площею 19, 2 кв. м, 1-4 житлова кімната площею 19,9 кв. м, 1-5 кухня площею 9, 2 кв. м, а також господарських будівель і споруд: Б сарай, В літня кухня, Г сарай, Д гараж, Ж вбиральня, № 2 ворота, К колодязь.
Тому, приймаючи до уваги те, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи інтереси сторін, їх право на частку у домоволодінні, а також те, що наявна технічна можливість виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, такий виділ не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІIІ. Судові витрати по справі
Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

8.1. Щодо судового збору
За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно платіжної інструкції № 1393342054 від 03.10.2024 року (а.с. 83) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 9 428 грн. 27 коп.
З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено повністю, то на підставі ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути порівно сплачений судовий збір у розмірі 9 428 грн. 27 коп.

8.2. Щодо витрат на правничу допомогу та проведення експертиз
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві сторона позивача просить стягнути з відповідачів на його користь усі судові витрати (судовий збір, оплату проведення експертизи, оплату правничої допомоги).
Так, у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 року у справі № 160/16902/20 (провадження № К/9901/24445/21) вказано, що зазначення у прохальній частині позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір
Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд зазначає, що ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 23.06.2022 року у справі № 607/4341/20 (провадження №61-18451св20) вказано, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). 
Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц.
Разом з цим, суд звертає увагу на те, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 5019/1274/11 з огляду на те, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягають доведенню, то у разі ненадсилання копій відповідних доказів іншій стороні фактично матиме наслідком порушення принципу змагальності та неможливості іншим учасникам судового розгляду бути ознайомленим із їхнім змістом. Вказані обставини, у свою чергу, позбавляють можливості іншу сторону надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 року у справі № 915/606/21, суд порушує принцип змагальності сторін, якщо самостійно з власної ініціативи здійснює за сторону доведення обставин, що мають значення для вирішення питання розподілу судових витрат.
Враховуючи, що наразі матеріали справи не містять визначення конкретного розміру та документів на підтвердження витрат на правничу допомогу та експертизи, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, тому суд вважає передчасним вирішення питання щодо відшкодування позивачу таких судових витрат.
На підставі наведеного та керуючись ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

1. Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про виділ частки майна, що є у спільній частковій власності – задовольнити. 

2. Виділити у власність ОСОБА_1 частину будинку за адресою:  АДРЕСА_1 , до складу якого входять: приміщення на першому поверсі: тамбур 1 площею 6, 0 кв. м, коридор 1-1 площею 5, 7 кв. м, житлові кімнати 1-2 площею 13, 5 кв. м, 1-3 площею 19, 2 кв. м, 1-4 площею 19, 9 кв. м, 1-5 площею 9, 2 кв. м., сарай Б, літню кухню В, сарай Г, гараж Д, вбиральню Ж, ворота № 2 та колодязь загальною вартістю 318 456 грн. 61 коп. (26/100 ідеальних частки).

3. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5  на користь ОСОБА_1 – 205 770 (двісті п`ять тисяч сімсот сімдесят) грн. 80 коп. грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток.

4. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

5. Провести розподіл земельної ділянки, кадастровий номер 4610165500:001:0210, за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 в натурі земельну ділянку з такими геометричними розмірами по периметру в метрах по ходу годинникової стрілки: по контуру 19, 37; 27, 30; 21, 03; 12, 86; 8, 50 по межі поділу 29, 29 по межі поділу житлового будинку; по межі поділу 6, 58 – площею S1 = 915 кв. м.

6. Стягнути порівно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1  – 9 428 (дев`ять тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 27 коп. судового збору.

7. Порядок оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

8. Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 );
Відповідач:  ОСОБА_3  ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 );
Відповідач:  ОСОБА_5  ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ).

Текст судового рішення складено 14.09.2026 року.

Суддя/підпис/      
Згідно з оригіналом.
Суддя:        Н. М. Галайко