П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/19209/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
14 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 03 вересня 2025 року № 0209282406.
Позов обґрунтовано тим, що за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки відповідач склав акт від 01 серпня 2025 року № 16265/22-01-24-06/ НОМЕР_1 .
Позивач зазначав, що вказаний акт перевірки не був йому належним чином вручений до прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Стверджував, що поштове відправлення № 2900100037368, яким контролюючий орган нібито направив акт перевірки, не містило жодного вкладення, що підтверджується актом працівника АТ «Укрпошта» від 14 серпня 2025 року № 1.
Фактично акт перевірки був повторно направлений позивачу лише 26 вересня 2025 року та отриманий ним 30 вересня 2025 року, тобто після прийняття податкового повідомлення-рішення від 03 вересня 2025 року.
На думку позивача, невручення акта перевірки позбавило його можливості подати заперечення та додаткові документи, що свідчить про істотне порушення процедури податкового контролю.
Позивач також заперечував висновки контролюючого органу щодо здійснення ним видів господарської діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, посилаючись на те, що реалізація та встановлення віконних і дверних конструкцій охоплювалися зареєстрованими видами економічної діяльності.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що акт перевірки був направлений контролюючим органом рекомендованим листом із повідомленням про вручення за належною податковою адресою позивача, а тому відповідно до пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України вважається належним чином врученим.
Суд критично оцінив акт працівника поштового відділення від 14 серпня 2025 року № 1 про відсутність вкладення, оскільки поштове відправлення було повернуте контролюючому органу 12 серпня 2025 року, тобто до складання зазначеного акта.
Суд також врахував показання свідка - працівниці відділення поштового зв`язку, яка не була присутня під час відкриття позивачем конверта та особисто не пересвідчилася у відсутності вкладення.
Оцінюючи матеріальні підстави прийняття податкового повідомлення-рішення, суд дійшов висновку, що позивач здійснював діяльність з оптової торгівлі металопластиковими конструкціями, яка не була зазначена у реєстрі платників єдиного податку, а також не виконав обов`язку щодо реєстрації платником податку на додану вартість.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції:
- неправильно застосував положення пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України; 
- не встановив належним чином факту направлення позивачу саме акта документальної позапланової перевірки; 
- не усунув суперечностей між доказами щодо вручення, невручення та повернення поштового відправлення № 2900100037368; 
- не надав належної оцінки акту АТ «Укрпошта» від 14 серпня 2025 року № 1 про відсутність вкладення; 
- не врахував відсутності опису вкладення, фіскального чека та документів про вагу поштового відправлення; 
- неправильно розподілив обов`язок доказування та фактично усунув недоліки доказової бази суб`єкта владних повноважень; 
- не врахував, що невручення акта перевірки позбавило позивача можливості подати заперечення та додаткові документи до прийняття податкового повідомлення-рішення. 
Апелянт наголошує, що саме по собі існування поштового відправлення не доводить направлення у ньому акта перевірки.
Головне управління ДПС у Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.
Відповідач зазначає, що акт перевірки направлено позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на його належну податкову адресу: АДРЕСА_1 .
За даними поштового відправлення лист не був вручений з причини відсутності одержувача за вказаною адресою, тому відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України документ вважається врученим у день, зазначений поштовою службою.
Контролюючий орган звертає увагу, що згідно з реєстром поштових відправлень і даними трекінгу відправлення повернуто та отримано контролюючим органом 12 серпня 2025 року, тоді як акт про відсутність вкладення складено працівником поштового відділення 14 серпня 2025 року.
Крім того, допитана судом першої інстанції працівниця поштового відділення повідомила, що вона особисто видала лист позивачу, який підписав повідомлення про його отримання. Конверт позивач відкривав без участі працівників пошти. Чи був він порожнім, свідок особисто не бачила.
У поданій відповіді на відзив позивач повторно наголосив на відсутності належних доказів вкладення акта перевірки у поштове відправлення та на неможливості застосування пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України.
У запереченнях на відповідь позивача Головне управління ДПС у Хмельницькій області зазначило, що доводи позивача не спростовують установлених судом обставин і ґрунтуються на вибірковому тлумаченні доказів.

ІІІ.ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 17.07.2025 №3001-П виданого на підставі ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, пп.78.1.4 п.78.1, п.78.4 ст.78 Податкового кодексу України (далі - ПК України), проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2021 по 31.12.2024 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2021 по 31.12.2024.
За результатами перевірки складено акт від 01.08.2025 № 16265/22-01-24-06/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення, а саме:
- п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 109162,11 грн., у 2021 році в сумі 13566,79 грн, у 2022 році в сумі 28756,55 грн., у 2023 році в сумі 19521,80 грн., у 2024 році в сумі 47316,97 грн., в результаті не переходу з 01.10.2023 на загальну систему оподаткування у зв`язку із порушенням у III кварталі 2022 умов перебування на спрощеній системі оподаткування;

- п. 16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення», пп. 162.1.1 п. 162.1 ст.162, пп.163.1.2 п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з військового збору в сумі 9096,85 грн, в т.ч. в 2021 році - 1130,57 грн, в 2022 році - 2396,38 грн, в 2023 році - 1626,82 грн, в 2024 році - 3943,08 грн.;
- п.292.1 ст.292, п. 292.6 ст. 292, п.292.11 ст.292, п. 293.3 ст. 293, пп.9.4 п.9 підрозд.8 розд.ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 завищено суму єдиного податку за період з 01.04.2022 по 31.12.2024 в загальній сумі 350564,7 грн.;
- п. 54.2 ст.54, п.57.1 ст.57, пп. 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 статті 168 п.п. "а" п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу несвоєчасне перерахування сум податку на доходи фізичних осіб нарахованого та суми виплаченої заробітної плати;
- пп.1.3, пп. 1.4 п.16 прим.1 підрозд. 10 розд. XX, ст. 168 Податкового кодексу встановлено порушення термінів сплати військового збору з сум нарахованої/виплаченої заробітної плати;
- п.2 ч.1 ст.7, 4.5 ст.8 Закону України №2464-VI ФОП ОСОБА_1 занижено єдиний внесок в загальній сумі 6969,49 грн, в результаті порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування та заниження суми чистого доходу за 2021-2022 роки;
- п.180.1 ст.180, п.181.1 ст.181, п. 185.1. ст. 185, п.187.1 ст.187, п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу ФОП ОСОБА_1 занижений ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 2569898,00 грн., в т.ч. у тому числі занижено: з 11 серпня 2021 року по 30 вересня 2021 року в сумі - 243122 грн; жовтень 2021 року - 166494 грн; листопад 2021 року - 10066 грн; грудень 2021 року - 51680 грн; жовтень 2022 року - 52320 грн; листопад 2022 року - 22860 грн; грудень 2022 року - 343216 грн; лютий 2023 року - 2208 грн; березень 2023 року - 64827 грн; квітень 2023 року - 39740 грн; травень 2023 року - 117640 грн; червень 2023 року - 210801 грн; липень 2023 року - 134980 грн; серпень 2023 року - 171201 грн; вересень 2023 року - 69410 грн; жовтень 2023 року - 2760 грн; грудень 2023 року - 333200 грн; лютий 2024 року - 4316 грн; квітень 2024 року - 169703 грн; травень 2024 року - 23360 грн; липень 2024 року - 2871 грн; серпень 2024 року - 861 грн; вересень 2024 року - 18060 грн; грудень 2024 року - 533373 грн;
- п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами і доповненнями, п. 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року №462), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 р. за №503/25280, ФОП ОСОБА_1 не своєчасно подано до котролюючого органу повідомлення за формою №20-ОПП по об`єктах оподаткування і об`єктах, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
ФОП ОСОБА_1 працівниками відповідача направлено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 01.08.2025 № 16265/22-01-24-06/ НОМЕР_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу АДРЕСА_1 (лист повернувся, в зв`язку з не врученням по причині «одержувач відсутній за вказаною адресою»).
На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 03.09.2025 року №0209282406, яким було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 2826887,80 грн.
Позивач не погоджуючись з винесеним рішенням відповідача, звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

ІV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Основним доводом апеляційної скарги є недотримання контролюючим органом порядку направлення та вручення позивачу акта документальної позапланової перевірки.
Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками.
За змістом пункту 86.3 статті 86 Податкового кодексу України акт документальної виїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі.
Один примірник акта у день його підписання або відмови від підписання вручається чи надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
У разі неможливості вручення та підписання акта у зв`язку з відсутністю платника податків або його представника за місцезнаходженням такий акт надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за місцезнаходженням або податковою адресою платника податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків чи його представнику.
Відповідно до пункту 42.5 статті 42 Податкового кодексу України, якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням, його відмовою прийняти документ, незнаходженням фактичного місця розташування платника або з інших причин, документ вважається врученим у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Таким чином, обов`язок контролюючого органу щодо направлення документа є виконаним за умови його направлення рекомендованим листом із повідомленням про вручення за належною податковою адресою платника податків.
У цій справі акт перевірки направлено на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 , зазначену в інформаційних базах контролюючого органу.
Правильність податкової адреси, на яку здійснено поштове відправлення, позивачем не заперечується.
Відправлення здійснено рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Номер поштового відправлення, адреса одержувача та рух такого відправлення підтверджуються наявними в матеріалах справи документами.
Тому контролюючим органом дотримано передбачений статтями 42 та 86 Податкового кодексу України спосіб направлення акта перевірки.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що поштове відправлення № 2900100037368 було порожнім.
Допитана судом першої інстанції як свідок заступник відділення поштового зв`язку Нова Ушиця ОСОБА_2 пояснила, що особисто видала позивачу поштове відправлення, а позивач підписав повідомлення про його отримання.
Конверт позивач відкрив без участі свідка та інших працівників відділення поштового зв`язку. Тому свідок безпосередньо не бачила ані моменту відкриття конверта, ані його вмісту та не могла особисто підтвердити, що на момент вручення конверт не містив вкладення.
Крім того, з даних трекінгу та реєстру поштових відправлень встановлено, що поштове відправлення повернуто контролюючому органу та отримано ним 12 серпня 2025 року. Натомість акт № 1 про відсутність вкладення датовано 14 серпня 2025 року, тобто він складений після фактичного повернення відправлення контролюючому органу.
Свідок не змогла пояснити причин цієї розбіжності, так само як не змогла пояснити, чому в одній із наданих позивачем копій акта відсутні її прізвище та ініціали, тоді як в іншому примірнику вони зазначені.
За таких обставин акт від 14 серпня 2025 року № 1 не є достатнім і достовірним доказом того, що на час вручення позивачу поштове відправлення не містило акта перевірки. Сам факт відсутності опису вкладення також не доводить, що конверт був порожнім.
Ні Податковий кодекс України, ні Правила надання послуг поштового зв`язку не встановлюють обов`язку контролюючого органу направляти акт перевірки саме цінним листом з описом вкладення.
Належним способом направлення документа відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України є рекомендований лист із повідомленням про вручення, і цього порядку відповідач дотримався.
Відсутність окремого опису вкладення або фіскального чека за наявності реєстру поштових відправлень, повідомлення про вручення, інформації про номер відправлення, належну адресу одержувача та даних про його рух не спростовує факту направлення акта перевірки.
Сукупність установлених обставин підтверджує, що контролюючий орган виконав обов`язок щодо направлення акта перевірки у спосіб, установлений Податковим кодексом України.
Згідно з пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України платник податків має право подати заперечення, додаткові документи та пояснення до акта перевірки.
Разом із тим неможливість реалізації платником цього права внаслідок його відсутності за податковою адресою, відмови від отримання кореспонденції або інших залежних від нього причин не свідчить про протиправність дій контролюючого органу, який дотримався встановленого законом порядку направлення документа.
У цій справі позивач особисто одержав поштове відправлення та підписав повідомлення про його отримання.
Належних і достовірних доказів того, що контролюючий орган направив порожній конверт, матеріали справи не містять.
Отже, доводи про позбавлення позивача права подати заперечення до акта перевірки не підтверджені належними доказами.
Повторне направлення контролюючим органом акта перевірки 26 вересня 2025 року саме по собі не спростовує факту його первинного направлення у серпні 2025 року та не свідчить про недотримання строку прийняття податкового повідомлення-рішення.
Матеріалами перевірки встановлено, що в липні 2022 року ФОП ОСОБА_1 отримав дохід у сумі 130 880 грн від реалізації вікон і дверей комунальному некомерційному підприємству, що підтверджується видатковою накладною від 12 липня 2022 року № 8.
Аналогічні операції здійснювалися позивачем у серпні та вересні 2022 року, а також у подальших податкових періодах на підставі договорів поставки, укладених із державними, комунальними та приватними юридичними особами.
Зареєстрованим видом діяльності позивача на той час був КВЕД 43.32 «Установлення столярних виробів».
Водночас фактичний зміст господарських операцій полягав у постачанні металопластикових конструкцій іншим суб`єктам господарювання для використання в їхній діяльності, що відповідає ознакам оптової торгівлі та КВЕД 46.73.
Зазначений вид діяльності був включений позивачем до відповідних реєстраційних відомостей лише на підставі заяви від 04 грудня 2024 року — з метою застосування з 01 січня 2025 року.
Відповідно до підпункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, — з першого числа місяця, наступного за податковим звітним періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.
Отже, здійснення позивачем у третьому кварталі 2022 року діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, обумовлювало його обов`язок перейти з 01 жовтня 2022 року на сплату податків і зборів за загальною системою оподаткування.
Крім того, у 2021 році позивач перебував на загальній системі оподаткування та одержав дохід, який перевищував передбачений пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України поріг обов`язкової реєстрації платником податку на додану вартість.
За даними банківських виписок і книги обліку доходів та витрат, у період із січня по липень 2021 року позивач отримав дохід у сумі 1 608 164,91 грн, однак заяву про реєстрацію платником ПДВ не подав, податкові декларації з ПДВ не подавав і відповідних податкових зобов`язань не визначав.
За змістом пункту 183.10 статті 183 Податкового кодексу України особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації платником податку на додану вартість та не подала реєстраційної заяви, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права на податковий кредит і бюджетне відшкодування.
Перевіркою встановлено заниження податку на додану вартість за періоди з 11 серпня 2021 року по 31 березня 2022 року та з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2024 року на загальну суму 2 569 898 грн.
Позивач в апеляційній скарзі не навів належного спростування визначеного контролюючим органом обсягу оподатковуваних операцій та розрахунку податкового зобов`язання, зосередивши доводи переважно на порядку вручення акта перевірки.
Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України вчинення платником податків діянь, які зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання на підставах, визначених статтею 54 цього Кодексу, тягне накладення штрафу в розмірі 10 відсотків визначеного податкового зобов`язання.
Отже, нарахування податкового зобов`язання в сумі 2 569 898 грн і штрафної санкції в сумі 256 989,80 грн відповідає встановленим обставинам та положенням податкового законодавства.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Головне управління ДПС у Хмельницькій області надало суду наказ про проведення перевірки, акт перевірки, документи щодо направлення акта за податковою адресою позивача, повідомлення про вручення, реєстр поштових відправлень, інформацію про рух поштового відправлення, первинні та облікові документи, на підставі яких визначено податкові зобов`язання.
Надані докази у своїй сукупності підтверджують дотримання контролюючим органом процедури направлення акта перевірки та матеріальні підстави прийняття податкового повідомлення-рішення.
Суд першої інстанції не переклав обов`язок доказування на позивача, а перевірив та оцінив докази обох сторін відповідно до статті 90 КАС України.
Висновок суду про критичну оцінку акта від 14 серпня 2025 року ґрунтується не на припущенні, а на встановленій невідповідності дати його складання даним про фактичне повернення поштового відправлення контролюючому органу та показанням свідка.
Отже, доводи апеляційної скарги про порушення статті 77 КАС України є необґрунтованими.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені статтею 317 КАС України, відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча | | | Гнап Д.Д.
Судді | | | Сушко О.О.    Яремчук К.О.