КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2026 року справа №320/56242/24
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо видачі ОСОБА_1 строкового посвідчення «Ветеран Національної поліції» з обмеженим терміном дії до 01 серпня 2026 року;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції України у м. Києві видати ОСОБА_1 безтермінове посвідчення «Ветеран Національної поліції» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2018 року №925 «Про посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Національної поліції».
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він звернувся до відповідача із заявою, у якій просив видати безтермінове посвідчення "Ветеран Національної поліції". Листом від 24.10.2024 вих.№217408-2024 відповідач повідомив, що посвідчення "Ветеран Національної поліції" видане на термін встановлення інвалідності, тобто строком до 01 серпня 2026.
Вважаючи, що Головним управлінням Національної поліції у м. Києві протиправно відмовлено у видачі посвідчення безстроково та нагрудного знака ветерана Національної поліції згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 за №925 "Про посвідчення і нагрудний знак "Ветеран Національної поліції", позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив, що ОСОБА_1 на день звільнення зі служби в поліції мав 22 роки вислуги у календарному обчисленні та другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції на строк до 01.08.2026, на підставі чого та відповідно до пункту 3 статті 5 Закону "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" його визнано ветераном Національної поліції та видано посвідчення "Ветеран Національної поліції" від 08.08.2024 серії НОМЕР_1 терміном до 01.08.2026. Відтак відсутні підстави вважати, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність.
У відповіді на відзив Позивач підтримав усі свої позовні вимоги.
Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у свою чергу ОСОБА_1 подано додаткові пояснення у справі.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 з 01.08.2000 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, відповідно до наказу №37 о/с від 01.08.2000 року.
06.11.2015 року був звільнений з органів внутрішніх справ на підставі наказу ГУ №32 о/с від 06.11.2015 року.
07.11.2015 року Позивач був прийнятий на службу до Національної поліції України на підставі наказу №2 о/с від 07.11.2015 року.
23.09.2021 року майор поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з посади старшого оперуповноваженого управління ГУ НП у м. Києві, згідно п.2 (через хворобу) ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року (далі по тексту Закон України Nє580-VIII) на підставі наказу ГУ НП у м. Києві №35 о/с від 17.09.2021 року.
З матеріалів справи вбачається, що довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААІ №751035 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 01.08.2024, захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції. Інвалідність встановлена на строк до 01.08.2026.
На підставі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії його визнано ветераном Національної поліції та видано посвідчення "Ветеран Національної поліції" від 08.08.2024 серії НОМЕР_1 терміном до 01.08.2026.
Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у м. Києві з заявою від 14.10.2024 у якій просив оформити та надати безстроково посвідчення "Ветеран Національної поліції". 
Відповідно до листа Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24.10.2024 вих.№217408-2024 згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААІ №751035 позивачу встановлена ІІ група інвалідності від захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, на строк до 01.08.2026. Таким чином, позивачу виготовлено посвідчення "Ветеран Національної поліції" серії НОМЕР_1 на строк встановлення групи інвалідності. Підстав для виготовлення безстрокового посвідчення "Ветеран Національної поліції" немає.
Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено видачі посвідчення безстроково та нагрудного знака ветерана Національної поліції згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 №925 "Про посвідчення і нагрудний знак "Ветеран Національної поліції", позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998 № 203/98-ВР (далі - Закон № 203/98, у редакції, чинній на час звернення позивача із заявою від 24.07.2023) визначає статус ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції України, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їхніх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.
Частиною першою статті 4-1 цього Закону передбачено, що дія цього Закону поширюється на громадян України, які віднесені до категорій ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України відповідно до цього Закону та постійно проживають на території України.
Статтею 5 Закону № 203/98 встановлено, що ветеранами військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:
1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД;
2) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;
3) особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції України, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, які мають вислугу військової служби і служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції України, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 20 років і більше;
4) військові пенсіонери, нагороджені медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР;
5) які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.
Статтею 10 цього Закону передбачено, що ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.
Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 №925 "Про посвідчення і нагрудний знак "Ветеран Національної поліції" поширено дію Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран Національної поліції".
Порядком №925 визначено, що посвідчення "Ветеран Національної поліції" має вигляд розгорнутої книжечки розміром 70 х 200 міліметрів у твердій обкладинці, обтягнутій ледерином срібного (білого) кольору. На лицьовому боці посвідчення виконано написи: зверху - "УКРАЇНА", посередині - "ПОСВІДЧЕННЯ", нижче - "ВЕТЕРАН НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ". На лівому зворотному боці посвідчення вгорі двома рядками зазначається найменування органу (установи, закладу) Національної поліції, що видав посвідчення. Нижче міститься напис: "ПОСВІДЧЕННЯ серія ___ № _________".
У нижній лівій частині лівого зворотного боку міститься фотокартка ветерана Національної поліції розміром 30 х 40 міліметрів.
Праворуч від фотокартки трьома рядками розміщуються слова "Прізвище", "Ім`я", "По батькові", які заповнюються відповідними даними власника посвідчення, нижче передбачено місце для гербової печатки та підпису власника посвідчення.
На правому зворотному боці посвідчення виконано написи: вгорі - "Пред`явник цього посвідчення має право на пільги, установлені законодавством для ветеранів Національної поліції", посередині - "ПОСВІДЧЕННЯ БЕЗСТРОКОВЕ І ДІЙСНЕ НА ВСІЙ ТЕРИТОРІЇ УКРАЇНИ", нижче - Дата видачі 20 __р.".
Внизу правого зворотного боку ставиться скріплений гербовою печаткою підпис керівника органу (установи, закладу), який видав посвідчення".
Також Порядком №925 визначено, що нагрудний знак "Ветеран Національної поліції" (далі - знак) виготовляється з мідно-нікелевого сплаву світло-сірого кольору і має форму правильного кола діаметром 33 міліметри, завтовшки 2,4 міліметра.
На лицьовому боці знака по периметру виконано напис: "ВЕТЕРАН НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ" (розмір літер - 2 міліметри).
Посередині - рельєфне зображення малого Державного Герба України розміром 20 х 25 міліметрів (на щиті синього кольору із жовтими кантами - жовтий тризуб).
Зверху малого Державного Герба України виконано напис: "УКРАЇНА" (розмір літер - 3 міліметри).
По обидва боки малого Державного Герба України розміщені дві горизонтальні смуги прямокутної форми завширшки 7 міліметрів кожна, верхня - синього, а нижня - жовтого кольору. Лінія, що розділяє ці смуги, міститься посередині малого Державного Герба України. Верхня лінія верхньої смуги торкається краю знака.
На зворотному боці знака посередині розміщено напис: "НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ".
На краях знака з лицьового та зворотного боків - бортики заввишки 1 міліметр.
Усі написи на нагрудному знаку опуклі.
Знак за допомогою вушка і кільця з`єднується з прямокутною колодкою, виготовленою з мідно-нікелевого сплаву, яка покрита емаллю темно-синього кольору.
Довжина колодки - 33 міліметри, ширина - 15 міліметрів.
Нагрудний знак прикріплюється до одягу за допомогою шпильки, закріпленої горизонтально на зворотному боці колодки.
Пунктами 1, 2 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 (надалі - Порядок №1601), встановлено, що посвідчення та нагрудні знаки "Ветеран військової служби" видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Посвідчення "Ветеран військової служби" є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 3 Порядку №1601 підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є:
- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку - для осіб, зазначених у пункті 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист";
- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій - для осіб, зазначених у пункті 2 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист";
- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, - для осіб, зазначених у пункті 3 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ( 203/98-ВР );
- посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Збройних Сил СРСР" за законодавством колишнього Союзу РСР - для осіб, зазначених у пункті 4 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист";
- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку - для осіб, зазначених у пункті 5 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".
Отже, нормативно-правове регулювання визначає умовою набуття особою з інвалідністю статусу "Ветеран військової служби" або "Ветеран Національної поліції" причинний зв`язок між встановленням інвалідності та пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, інших умов, зокрема, в результаті виконання службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААІ №751035 позивачу встановлено другу групу інвалідності з 01.08.2024, захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції. Інвалідність встановлена на строк до 01.08.2026.
Водночас, Конституційний Суд України у Рішенні від 27.02.2003 №4-рп/2003 (справа про ветеранів органів внутрішніх справ) зазначив, що за Законом України "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист" набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ не пов`язується з часом звільнення особи зі служби в цих органах. З тексту статті 5 Закону очевидно, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються особи за умови наявності фактів, передбачених цією статтею (абзац перший пункту 4 мотивувальної частини Рішення).
Суд звертає увагу на те, що як Закон №203/98, так і постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 №925, від 30.08.1999 №1601 не містять положень щодо проходження особою процедури набуття або підтвердження відповідного статусу. Цей статус набувається автоматично за наявності відповідного юридичного факту, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 27.02.2003 №4-рп/2003.
Таким чином, встановлення особі групи інвалідності на визначений строк не означає строкового характеру статусу ветерана Національної поліції.
Крім того, затверджені рішенням Уряду форма та опис посвідчення "Ветеран Національної поліції" містять пряму вказівку на те, що відповідне посвідчення є безтерміновим.
За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно видав позивачу посвідчення "Ветеран Національної поліції" із зазначенням терміну його дії до 01.08.2026.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо видачі ОСОБА_1 строкового посвідчення «Ветеран Національної поліції» з обмеженим терміном дії до 01 серпня 2026 року.
Суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Належним та достатнім способом захисту позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 безтермінове посвідчення «Ветеран Національної поліції» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2018 року №925 «Про посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Національної поліції».
Відповідно до частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Нормами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Позивач від сплати судового збору звільнений, доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.
Отже, підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243-246, 250, 255, 295 КАС України, суд. - 
в и р і ш и в:
Адміністративний позов - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо видачі ОСОБА_1 строкового посвідчення «Ветеран Національної поліції» з обмеженим терміном дії до 01 серпня 2026 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції України у м. Києві видати ОСОБА_1 безтермінове посвідчення «Ветеран Національної поліції» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2018 року №925 «Про посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Національної поліції».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.