13.07.2026  Справа № 363/2062/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі
головуючої судді Олійник С.В.,
за участю секретаря судового засідання Захарової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
встановив:

01 квітня 2026 року позивач звернулась з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.09.2023 року відповідач взяла в борг у позивача грошову суму у розмірі 768 000 грн, яку зобов`язалась повернути 21.11.2024 року. Грошу були передані позивачем та прийняті відповідачем готівкою, на підтвердження чого відповідачем власноручно написана розписка та передана позивачу. У розписці зазначено, що відповідач зобов`язується повернути борг до 21.11.2024 року з помісячною виплатою у розмірі 64 000 грн. Станом на 31.03.2026 року відповідач не повернула борг, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Процесуальні дії та рішення у справі.
25 травня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
08 червня 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про її участь у судових засіданнях в режимі ВКЗ.
10 червня 2026 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000 грн та судовий збір у розмірі 7 680 грн.
22 червня 2026 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі.
24 червня 2026 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі та участі її представника.
Позиції учасників справи.
У судове засідання позивач та її представник не з`явились, направили до суду заяву, у якій просили позовну заяву задовольнити, а розгляд справи здійснювати без їх участі.
У судове засідання відповідач не з`явилась, направила до суду заяву, у якій позовні вимоги визнала, а розгляд справи просила здійснювати без її участі.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотань сторони позивача та відповідача про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що 28 вересня 2023 року ОСОБА_3 складено та власноруч підписано розписку, відповідно до якої ОСОБА_1 їй передано у борг грошові кошти в розмірі 768 000. Згідно з умовами розписки, відповідачка зобов`язалась повернути зазначену суму у строк до 21 листопада 2024 року з помісячною виплатою у розмірі 64 000 грн.
Застосовані норми права.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Мотиви і висновки суду.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність заявлених позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Судом встановлено, що 28 вересня 2023 року відповідачем ОСОБА_3 власноруч складено та підписано розписку, відповідно до якої вона отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 768 000 грн та зобов`язалась повернути їх до 21 листопада 2024 року шляхом щомісячної виплати по 64 000 грн.
Вказана розписка підтверджує факт отримання відповідачем коштів та наявність між сторонами договірних правовідносин позики. При цьому відповідач не надала суду доказів виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення отриманих коштів.
Станом на 31 березня 2026 року відповідач свої зобов`язання щодо повернення суми позики не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 768 000 грн.
Крім того, суд враховує, що відповідач подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до частини четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у заявленому розмірі.
Суд виходить з того, що відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Укладення договору позики є двостороннім правочином, який породжує цивільно-правові зобов`язання між сторонами. Згідно зі статтею 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошових коштів, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у встановлений договором строк.
Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України належним доказом укладення договору позики та його умов є, зокрема, розписка позичальника, яка підтверджує факт отримання грошових коштів. Надана суду розписка відповідачки свідчить про отримання нею грошових коштів у розмірі 768 000 грн та взяття на себе зобов`язання щодо їх повернення у визначений строк. Судом встановлено, що строк повернення позики був визначений до 21.11.2024 року, однак у зазначений строк зобов`язання відповідачем не виконано, що є порушенням зобов`язання відповідно до статті 610 ЦК України. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк та одностороння відмова від його виконання не допускається. Доказів належного виконання зобов`язання відповідачем суду не надано. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк, встановлений договором, а у разі його порушення протягом 30 днів з моменту пред`явлення вимоги. Як встановлено судом, позивач не звертався для досудового врегулювання спору. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики, які відповідачем належним чином не виконані, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у заявленому розмірі.
Щодо судових витрат.
У порядку, визначеному ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 7 680 грн.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.
Судом встановлено, що 25 березня 2026 року між Адвокатським бюро «Гончар та партнери» та ОСОБА_1 укладений договір про надання правової допомоги №25/03.
Фактичний розмір винагороди (гонорару) за надані послуги професійної правничої допомоги в рамках розгляду справи №363/2062/26 в суді першої інстанції становить 40 000 грн, що підтверджується ордером на надання правничої допомоги серії АІ №2165961 від 31.03.2026 року, детальним описом робіт (наданих послуг) по договору №25/03 про надання правничої допомоги від 25.03.2026 року, актом надання послуг №14 від 30.03.2026 року, рахунком на оплату №14 від 30.03.2026 року, платіжною інструкцією № @2PL794755 від 31.03.2026 року.
Враховуючи наведені обставини справи, характер спірних правовідносин, обсяг наданих представником позивача послуг, незначну складність справи, наявність усталеної судової практики у спорах даної категорії, а також критерії розумності, співмірності та необхідності судових витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням положень ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, правових висновків Верховного Суду та практики ЄСПЛ, суд вважає обґрунтованим та співмірним стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
Керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 267, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 000 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 680 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Суддя С.В. Олійник