КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2026 року м. Київ №320/52383/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, інд. 04053, код ЄДРПОУ 42098368) перевести ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ з 15.03.2024. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач неправомірно відмовив у переведенні на пенсію за віком відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" №3723.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058- ІV від 09.07.2003 з 2022 року.
Станом на 15.03.2024 року стаж роботи позивача як державного службовця становить 18 років 2 місяці 17 днів
15.03.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії, а саме: переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону "Про державну службу" з урахуванням довідки Державної служби фінансового моніторингу України від 28.03.2024 №1247/730-08.
За наслідками розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було прийнято рішення від 22.03.2024, яким відмовлено в перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідки, оскільки станом на 01.05.2016 стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби заявника становить 9 років 5 місяців 23 дні
Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII), який набрав чинності 01.05.2016 року.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Порядок призначення пенсій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" (далі Порядок № 622), яка застосовується з 01.05.2016.
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку №622 згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу":
- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;
- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Порядку №622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Проте Порядок №622 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на підставі пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, а тому має відповідати положенням вказаного Закону та конкретизувати його положення.
При цьому підзаконний нормативно-правовий акт не може суперечити закону, на виконання якого він прийнятий, та встановлювати обмеження для реалізації права, гарантованого відповідним законом.
Разом з тим, окрім умов, передбачених пунктом 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, Порядок №622 передбачає додаткову умову для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а саме: якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону.
В той же час, Закон № 3723-XII та Закон № 889-VIII такої умови не містять.
Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що положення пункту 3 Порядку №622 не відповідають положенням пунктів 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.
Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Таким чином, до спірних правовідносин слід застосовувати пункт 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону.
Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, в даному цьому випадку необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів внутрішніх справ.
Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку до стажу державної служби включається також: час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ; час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Крім того, згідно з частиною 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , пунктів 2, 3 Порядку № 283 а також довідки Державної служби фінансового моніторингу України №1247/730-08 від 28.03.2024, станом на 01.05.2016 позивач працював у Державній службі фінансового моніторингу України на посаді державного службовця та маю стаж державної служби 18 років 2 місяці 17 днів, із яких:
з 14.05.1980 року по 29.05.1983 року - проходив службу в Радянській Армії (зараховується до стажу державної служби на підставі пункту 3 Порядку №283);
з 05.08.1987 року по 13.04.1993 року - проходив державну службу на посадах слідчий, прокурор прокуратури Миколаївської області (зараховується до стажу державної служби на підставі пункту 3 Порядку №283);
з 09.11.2006 року по 30.04.2016 року - проходив державну службу на посадах у Державному фінансовому моніторингу України (зараховується до стажу державної служби на підставі пункту 3 Порядку №283).
Це підтверджується записами у трудовій книжці позивача, а саме:
- з 14.05.1980 по 29.05.1983 - проходив службу в Радянській Армії (записи №№ 4-5);
- з 05.08.1987 по 16.07.1990 - працював на посаді слідчого прокуратури Миколаївської області (класний чин - юрист 3 класу) (записи № 8, 9);
з 17.07.1990 по 02.06.1991 - працював на посаді прокурора слідчого управління прокуратури Миколаївської області (класний чин - юрист 2 класу) (запис № 10);
з 03.06.1991 по 20.01.1992 - працював на посаді прокурора відділу по нагляду за виконанням законодавства в господарській діяльності і соціальній сфері прокуратури Миколаївської області (класний чин - юрист 2 класу) (запис №11);
з 21.01.1992 по 13.04.1993 - працював на посаді прокурора слідчого управління прокуратури Миколаївської області (класний чин - юрист 2 класу) (запис № 12);
з 09.11.2006 по 26.09.2010 - працював на посаді головного спеціаліста Регіонального відділу Держфінмоніторингу у Миколаївській області (запис № 22);
з 27.09.2010 по 31.03.2011 - працював на посаді головного спеціаліста Відділу взаємодії з органами внутрішніх справ та податкової міліції Управління взаємодії з правоохоронними органами Державного комітету фінансового моніторингу України (запис № 25);
з 01.04.2011 по 15.11.2011 - працював на посаді головного спеціаліста Відділу взаємодії з правоохоронними органами Державної служби фінансового моніторингу України (запис № 26);
з 16.11.2011 по 30.04.2011 - працював на посаді головного спеціаліста Відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту фінансових розслідувань Державної служби фінансового моніторингу України (запис № 28);
з 01.05.2016 по 08.12.2016 - працював на посаді головного спеціаліста Відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту фінансових розслідувань Державної служби фінансового моніторингу України (запис № 29);
з 09.12.2016 по 31.05.2022 - працював на посаді головного спеціаліста відділу передачі та супроводження узагальнених матеріалів Департаменту фінансових розслідувань Державної служби фінансового моніторингу України (записи №№31, 34);
Крім того, записи трудової книжки позивача містять серед іншого наступні відомості: 09.11.2006 прийняв присягу державного службовця (запис № 23); 12.02.2007 присвоєно 10 ранг державного службовця (запис № 24); 27.04.2011 присвоєно 9 ранг державного службовця (запис № 27); 01.05.2016 присвоєно 8 ранг державного службовця (запис № 30).
Тобто, із 09.11.2006 позивач був призначений на посаду головного спеціаліста Регіонального відділу Держфінмоніторингу у Миколаївській області, склавши у той же день присягу державного службовця (12 лютого 2007 року присвоєно 10 ранг державного службовця), і він продовжував працювати на посадах державної служби до звільнення 31.05.2022 із Державної служби фінансового моніторингу України.
Таким чином, періоди проходження позивачем служби в Радянській армії із 14.05.1980 по 29.05.1983, робота на посадах слідчий, прокурор прокуратури Миколаївської області з 05.08.1987 по 13.04.1993, на посадах у Державному фінансовому моніторингу України з 09.11.2006 по 30.04.2016, підлягають зарахуванню до стажу державної служби для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Цей стаж станом на 01.05.2016 складає 18 років 2 місяці 17 днів.
Проте, згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на переведення його на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №262340014839 від 22.03.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відтак, суд дійшов висновку, що задля належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача зарахувати зарахувати позивачу до стажу державної служби періоди служби у Радянській армії з 14.05.1980 по 29.05.1983; у прокуратурі Миколаївської області з 05.08.1987 по 13.04.1993; в Держфінмоніторингу з 09.11.2006 по 30.04.2016.
Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Оскільки позивач із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII звернувся до пенсійного органу 15.03.2024, нарахування та виплата такої пенсії повинно проводитись саме з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 15.03.2024.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Територіальні органи Пенсійного фонду України є уповноваженими органами державної влади, на які покладено функції щодо призначення пенсій громадянам, зокрема обчислення страхового стажу, перевірки досягнення відповідного пенсійного віку та інших умов, необхідних для призначення пенсії, тоді як суд, здійснюючи контроль за законністю рішень таких органів, не може підміняти їх повноваження та на власний розсуд здійснювати розрахунок страхового чи спеціального стажу особи.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 по справі № 812/1312/18.
Приймаючи спірне в цій справі рішення, відповідач здійснив неповний розгляд заяви позивача не надав жодної оцінки щодо підстав для незарахування стажу державної служби позивача періодів з 14.05.1980 до 29.05.1983, з 05.08.1987 до 13.04.1993, з 09.11.2006 до 30.04.2016, перебування позивача стан на 01.05.2016 на посаді державного службовця, а також достатнього страхового стажу позивача для призначення пенсії державного службовця.
З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, це потягло за собою порушення прав позивача, та оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, а також враховуючи те, що призначення, перерахунок та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.03.2024 про переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням висновків суду.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві. 
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.03.2024 №262340014839 про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368) зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди служби у Радянській армії з 14.05.1980 по 29.05.1983, у прокуратурі Миколаївської області з 05.08.1987 по 13.04.1993, у Держфінмоніторингу з 09.11.2006 по 30.04.2016, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2024 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", прийнявши вмотивоване рішення з урахуванням висновків суду.
Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (код ЄДРПОУ - 42098368, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16, м.Київ, 04053) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.