ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
28.08.2026 | Справа № 910/2795/26

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський домобудівний комбінат» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро-сантехнічно-монтажно-будівельна компанія «ЕСТМ-БУД» 
про стягнення 800 386, 91 грн,
Суддя Карабань Я.А.
Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Київський домобудівний комбінат» (надалі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро-сантехнічно-монтажно-будівельна компанія «ЕСТМ-БУД» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 800 386, 91 грн, з яких: 675 000, 00 грн основний борг, 28 042, 77 грн 3% річних та 97 344, 14 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги, з посиланням на ст. 525-526, 625 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки партії товару №765 від 07.06.2024, у частині повної та своєчасної оплати.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/2795/26. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
01.04.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, яке мотивоване тим, що для повного та всебічного розгляду справи і надання обґрунтованих пояснень розгляд справи необхідно здійснювати в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро-сантехнічно-монтажно-будівельна компанія «ЕСТМ-БУД» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення, з підстав зазначених в ухвалі.
Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.
Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 18.03.2026, яка відповідно до повідомлення про доставку електронного листа була отримана відповідачем 18.03.2026 о 16:20 год.
Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.
За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.
Беручи до уваги наведене вище та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
07.06.2024 між позивачем (надалі - постачальник) та відповідачем (надалі - покупець) укладено договір № 765 поставки партії товару (надалі - договір), відповідно до п.1.1. якого, постачальник зобов`язується в порядку та в строки, визначені цим договором, виготовити та передати покупцю залізобетонні вироби будівельного призначення, а покупець приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором, оплатити та прийняти товар. 
Згідно з п. 3.1. договору, поставка товару здійснюється автовивозом, самостійно покупцем товару, частинами, по-машино, з особливого місця на території постачальника.
Право власності на товар або його частину переходить від постачальника до покупця тільки після зарахування коштів на рахунок постачальника, які сплачені покупцем, та підписання сторонами відповідної видаткової накладної на денну партію товару в системі «Вчасно» (п. 3.4. договору).
Відповідно до п. 4.1. договору, приймання частини товару по ціні, кількості й якості оформлюється шляхом підписання покупцем відповідної товаро-транспортної накладної на кожну машину з частиною товару.
Пунктом 6.1. договору визначено, що загальна вартість товару складає 2 700 000, 00 грн, включаючи ПДВ (20%) 450 000, 00 грн. 
Згідно з п. 6.2. договору, оплата загальної вартості товару за цим договором здійснюється покупцем таким чином:
- передоплата (аванс) у розмірі 75% від загальної вартості товару здійснюється покупцем протягом 5-ти днів з дати укладення цього договору;
- сплата 25% від загальної вартості товару, який відвантажується частинами, тобто по-машино, здійснюється покупцем не пізніше 35 календарних днів від дати, вказаної у видатковій накладній.
Відповідно до п. 10.1. договору, він набирає чинності з моменту сплати авансу покупцем та діє до повного виконання сторонами його умов.
Специфікацією (додаток № 1 до договору) сторони погодили найменування матеріалів, виробів та кількість поставленого товару.
Додатком № 2 до договору сторони погодили переліки документів та уповноважених осіб.
На виконання умов договору, за загальний період з липня по вересень 2024 року, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 700 000, 00 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: № 15 від 24.07.2024 на суму 207 565, 26 грн; № 17 від 25.07.2024 на суму 74 884, 80 грн; № 20 від 26.07.2024 на суму 135 368, 68 грн; № 27 від 29.07.2024 на суму 404 761, 92 грн; № 30 від 05.08.2024 на суму 257 488, 48 грн; № 32 від 07.08.2024 на суму 287 029, 57 грн; № 38 від 14.08.2024 на суму 160 474, 27 грн; № 44 від 26.08.2024 на суму 355 702, 74 грн; № 47 від 28.08.2024 на суму 289 842, 55 грн; № 48 від 29.08.2024 на суму 120 391, 70 грн; № 53 від 30.08.2024 на суму 214 957, 76 грн; № 54 від 02.09.2024 на суму 191 532, 27 грн.
Вказані видаткові накладні підписані електронними підписами та скріплені печатками з обох сторін без зауважень та заперечень, що підтверджується протоколами підписів/печаток у сервісі «Вчасно».
Відповідачем, у свою чергу, частково оплачено поставлений товар на загальну суму 2 025 000, 00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 86 від 11.06.2024, з призначенням платежу: «Сплата авансу згідно договору поставки №765 від 07.06.2024, залізобетонні вироби, у т.ч. ПДВ 20% - 337 500, 00 грн».
Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки партії товару № 765 від 07.06.2024, у частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з відповідача 675 000, 00 грн основного боргу (2 700 000, 00 грн (вартість поставленого товару) - 2 025 000, 00 грн (оплата)), 28 042, 77 грн 3% річних та 97 344, 14 грн інфляційних втрат.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір укладений між позивачем та відповідачем, за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.
Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем товару на загальну суму 2 700 000, 00 грн, відповідно до видаткових накладних: № 15 від 24.07.2024 на суму 207 565, 26 грн; № 17 від 25.07.2024 на суму 74 884, 80 грн; № 20 від 26.07.2024 на суму 135 368, 68 грн; № 27 від 29.07.2024 на суму 404 761, 92 грн; № 30 від 05.08.2024 на суму 257 488, 48 грн; № 32 від 07.08.2024 на суму 287 029, 57 грн; № 38 від 14.08.2024 на суму 160 474, 27 грн; № 44 від 26.08.2024 на суму 355 702, 74 грн; № 47 від 28.08.2024 на суму 289 842, 55 грн; № 48 від 29.08.2024 на суму 120 391, 70 грн; № 53 від 30.08.2024 на суму 214 957, 76 грн; № 54 від 02.09.2024 на суму 191 532, 27 грн, які підписані електронними підписами та скріплені печатками з обох сторін без зауважень та заперечень, що підтверджується протоколами підписів/печаток у сервісі «Вчасно».
Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з п. 6.2. договору, оплата загальної вартості товару за цим договором здійснюється покупцем таким чином:
- передоплата (аванс) у розмірі 75% від загальної вартості товару здійснюється покупцем протягом 5-ти днів з дати укладення цього договору;
- сплата 25% від загальної вартості товару, який відвантажується частинами, тобто по-машино, здійснюється покупцем протягом не пізніше 35 календарних днів від дати, вказаної у видатковій накладній.
Як убачається з матеріалів справи, відповідачем, у свою чергу, частково оплачено поставлений товар на загальну суму 2 025 000, 00 грн (передоплата (аванс) у розмірі 75% від загальної вартості товару), що підтверджується платіжною інструкцією № 86 від 11.06.2024, з призначенням платежу: «Сплата авансу згідно договору поставки №765 від 07.06.2024, залізобетонні вироби, у т.ч. ПДВ 20% - 337 500, 00 грн».
Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акту звіряння розрахунків або іншого документа, у якому визначена його заборгованість.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.
Суд розцінює часткові оплати відповідача, як визнання ним основного боргу.
З урахуванням викладеного вище, у відповідності до п. 6.2. договору, відповідно до якого сплата 25 % від загальної вартості товару, що відвантажується частинами, здійснюється покупцем не пізніше 35 календарних днів від дати, зазначеної у відповідній видатковій накладній, відповідач повинен був оплатити за поставлений товар протягом спірного періоду (з липня по вересень 2024 року) наступним чином:
- за видатковою накладною № 15 від 24.07.2024 на суму 207 565, 26 грн до 28.08.2024 включно;
- за видатковою накладною № 17 від 25.07.2024 на суму 74 884, 80 грн до 29.08.2024 включно;
- за видатковою накладною № 20 від 26.07.2024 на суму 135 368, 68 грн до 30.08.2024 включно;
- за видатковою накладною № 27 від 29.07.2024 на суму 404 761, 92 грн до 02.09.2024 включно;
- за видатковою накладною № 30 від 05.08.2024 на суму 257 488, 48 грн до 09.09.2024 включно;
- за видатковою накладною № 32 від 07.08.2024 на суму 287 029, 57 грн до 11.09.2024 включно;
- за видатковою накладною № 38 від 14.08.2024 на суму 160 474, 27 грн до 18.09.2024 включно;
- за видатковою накладною № 44 від 26.08.2024 на суму 355 702, 74 грн до 30.09.2024 включно;
- за видатковою накладною № 47 від 28.08.2024 на суму 289 842, 55 грн до 02.10.2024 включно;
- за видатковою накладною № 48 від 29.08.2024 на суму 120 391, 70 грн до 03.10.2024 включно;
- за видатковою накладною № 53 від 30.08.2024 на суму 214 957, 76 грн до 04.10.2024 включно;
- за видатковою накладною № 54 від 02.09.2024 на суму 191 532, 27 грн до 07.10.2024 включно.
Виходячи із зазначеного, суд дійшов висновку про те, що строк для здійснення оплати за поставлений товар за загальний період з липня по вересень 2024 року є таким, що настав.
Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За визначенням ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором поставки за загальний період з липня по вересень 2024 року на загальну суму 675 000, 00 грн (2 700 000, 00 грн (вартість поставленого товару) - 2 025 000, 00 грн (оплата)) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доказів її погашення, відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 28 042, 77 грн 3% річних за загальний період з 29.08.2024 по 05.02.2026 та 97 344, 14 грн інфляційних втрат за загальний період з вересня 2024 року по грудень 2025 року.
Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.
Перевіривши розрахунок 3 % річних, наданий позивачем у розмірі 28 042, 77 грн за загальний період з 29.08.2024 по 05.02.2026, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Також перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем у розмірі 97 344, 14 грн інфляційних втрат за загальний період з вересня 2024 року по грудень 2025 року, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 675 000, 00 грн основного боргу, 28 042, 77 грн 3 % річних та 97 344, 14 грн інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електро-сантехнічно-монтажно-будівельна компанія «ЕСТМ-БУД» (03040, місто Київ, вулиця Деміївська, будинок 43, офіс 42, ідентифікаційний код 33192357) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський домобудівний комбінат» (08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Олега Кошового, будинок 13-Б/1, нежиле приміщення 78, ідентифікаційний код 36383223) 675 000 (шістсот сімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 28 042 (двадцять вісім тисяч сорок дві) грн 77 коп. 3 % річних, 97 344 (дев`яносто сім тисяч триста сорок чотири) грн 14 коп. інфляційних втрат та 12 005 (дванадцять тисяч п`ять) грн 80 коп. судового збору.
3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.
4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань