ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 344/577/24
провадження № 61-14529св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротуна В. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в складі судді Кіндратишин Л. Р. від 07 квітня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду в складі колегії суддів: Луганської В. М., Баркова В. М., Максюти І. О. від 16 жовтня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (далі - АТ «ОГС «Волиньгаз») про стягнення належних працівникові сум при звільненні.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до рішення Наглядової Ради ОТ «ОГС «Волиньгаз» від 25 травня 2022 року протокол № 25/05-2022, його з 23 червня 2022 року обрано до складу правління товариства на посаду фінансового директора.
23 червня 2022 року між ним та АТ «ОГС «Волиньгаз» укладено контракт на підставі якого виникли трудові відносини.
Відповідно до пункту 9 додатку до вказаного контракту працівнику можуть сплачуватись інші щомісячні премії (заохочення) за рішенням Наглядової ради товариства.
12 травня 2023 року за рішенням наглядової ради товариства, протокол № 12/05-2023 вирішено виплатити Голові та членам Правління товариства премію (заохочення за перші чотири місяці 2023 року, в тому числі фінансовому директору - 1 242 240 грн. Премію виплачено згідно з наказом голови Правління від 18 травня 2023 року № 80-ОП.
Наказом товариства від 20 жовтня 2023 року № 1 886-к/тр, на підставі рішення Наглядової ради товариства його звільнено з роботи на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України (дострокове розірвання договору з ініціативи власника).
Зазначеним наказом відповідно до статті 44 КЗпП України, передбачено виплату позивачеві вихідної допомоги в розмірі шести середньомісячних заробітних плат та компенсацію за 56 календарних днів невикористаної основної відпустки.
Згідно з розрахункового листа йому нараховано 1 332 374,36 грн, з яких: 916 806 грн вихідна допомога; 275 199,68 грн - компенсація за невикористані дні відпустки (56 днів); 25 000,00 грн - посадовий оклад; 162,25 грн - індексація заробітної плати за жовтень 2023 року; 115 206,42 грн - відпускні. 
Однак в день звільнення 20 жовтня 2023 року відповідач не провів з ним повного розрахунку, оскільки розрахунок проведено неправильно. Так при розрахунку вихідної допомоги відповідачем не враховано приписи підпункту «є» пункту 1 розділу І Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100.
Відповідачем при розрахунку компенсації не були враховані невикористані додаткові відпустки як батьку двох дітей віком до 15 років за 2021-2023 роки в кількості 30 днів, що передбачено статтею 19 Закону України «Про відпустки».
На час звернення позивача до суду вказані суми йому не виплачені, чим порушуються його права і відповідно до вимог статті 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку, але не більше як за шість місяців. 
З урахуванням збільшених позовних вимог від 15 липня 2024 року просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість, що виникла в результаті невиплат на момент звільнення належних працівнику сум, які складаються із 814 624,80 грн невиплаченої вихідної допомоги, 159 636,54 грн невиплаченої компенсації за невикористані відпустки, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, але не більше як за шість місяців в сумі 1 705 197 грн, та судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «ОГС «Волиньгаз» про стягнення належних сум при звільненні - відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що премія, яка була виплачена позивачу у травні в розмірі 1 242 240,00 грн мала одноразовий характер, була певною одноразовою виплатою (премії, заохочення) за певних умов, які, з огляду на відсутність будь-якої деталізації, не характеризуються постійним характером та систематичністю, тому не підлягають врахуванню при обчисленні середнього заробітку та компенсації за невикористані відпустки.
Суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачем належним чином не повідомлено відповідача як роботодавця про наявність підстав для додаткової соціальної відпустки працівникам, що мають двох і більше дітей віком до 15 років, а обов`язок оформлення таких документів покладено на працівника, а не на роботодавця, то відсутні підстави для виплати компенсації за додаткову соціальну відпустку за 2021, 2022, 2023 роки на підставі статті 19 Закону України «Про соціальні відпустки».
Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 814 624,80 грн невиплаченої вихідної допомоги, 159 636,54 грн невиплаченої компенсації за невикористані відпустки, 1 705 197грн середнього заробітку за час затримки розрахунку не обґрунтовані та підстави для їх задоволення відсутні.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
19 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15, від 13 листопада 2019 року у справі № 761/24489/17, від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
29 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» представник АТ «ОГС «Волиньгаз» - Каліщук В. П. подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає про те, що правильними є висновки судів попередніх інстанції про те, що відповідачем в день звільнення позивача з роботи з посади фінансового директора повністю проведено визначений чинним законодавством України та умовами укладеного із позивачем трудового договору (контракту), норм трудового законодавства України та з урахуванням діючого на той час на підприємстві колективного договору.
При проведенні зазначеного розрахунку відповідачем при звільненні позивача було взято всі нарахування та виплати, які останній як роботодавець повинен був включити до середнього заробітку для виплати вихідної допомоги та інших виплат, належних Тимчишаку станом на 20 жовтня 2023 року.
Касаційна скарга не містить правових підстав і обґрунтувань для скасування чи зміни прийнятих рішень судами попередніх інстанцій. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2026 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 344/577/24 з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 23 червня 2022 року між АТ «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» та ОСОБА_1 підписано контракт, за умовами якого ОСОБА_1 приймається (наймається) на роботу в товариство до складу Правління: членом Правління товариства на посаду фінансового директора відповідно до рішення Наглядової ради товариства від 25 травня 2022 року (протокол № 25/05-2022).
Згідно пункту 6.1 контракту за виконання обов`язків, передбачених контрактом, працівнику встановлюється щомісячна винагорода(посадовий оклад) у розмірі визначеному у додатку до цього контракту.
Додаткові виплати при виконанні працівником обов`язків, передбачених контрактом встановлюються сторонами у додатку до цього контракту (пункт 6.2 контракту).
Згідно пункту 6.3 контракту працівник може отримувати додаткову винагороду за результатами діяльності товариства за рік (річна премія). Розмір річної премії та умови її виплати визначаються в додатку до цього контракту.
Працівнику надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 24 календарних дні та інші додаткові відпустки, які передбачені діючим Колективним договором та чинним законодавством, в строки передбачені графіком відпусток (пункт 6.5 контракту).
Контракт є укладеним з дати його підписання сторонами та діє з 01 липня 2022 року по 30 червня 2025 року.
23 червня 2022 року між АТ «ОГС «Волиньгаз» в особі Голови Правління Короті М. І. та ОСОБА_1 , що обраний членом Правління АТ «ОГС «Волиньгаз» за рішенням Наглядової ради товариства від 25 травня 2022 року (протокол № 25/05-2022) підписано додаток до контракту.
Відповідно до пункту 1 додатку до контракту за виконання обов`язків, передбачених контрактом, працівнику встановлено щомісячний посадовий оклад у розмірі 110 000,00 грн.
Відповідно до пункту 2 додатку до контракту сторони встановили, що в розмір посадового окладу працівника вже враховані ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи члена правління товариства (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), і в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику (пункт 2 додатку до контракту).
За пунктами 3-8 додатку до контракту сторони узгодили порядок та строк виплати щомісячної премії, розмір якої згідно пункту 5 додатку сторонами визначено у 440 000,00 грн, що складає 100% всього розміру річної премії.
Згідно пункту 9 додатку до контракту сторонами визначено, що працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення) за рішенням Наглядової ради товариства.
12 травня 2023 року наглядовою радою АТ «ОГС «Волиньгаз» затверджено протокол № 12/05-2023 (заочне голосування) за змістом якого, зокрема, по другому питанню порядку денного «Про виплату Голові та членам Правління товариства премії (заохочення)» вирішено виплатити голові та членам правління товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року, зокрема, фінансовому директору у розмірі 1 242 240,00 грн.
Наказом №1 889-к/тр (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з 20 жовтня 2023 року згідно пункту 5 статті 41 КЗпП України. Доручено виплатити працівнику компенсацію за 56 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та вихідну допомогу в розмірі шестимісячного середнього заробітку.
Згідно із розпорядженням про нараховані та виплачені суми за жовтень 2023 року на виконання наказу № 1 889-к/тр (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 20 жовтня 2023 року позивачу нараховано - 1 332 374,36 грн: оклад 1-20 жовтня 2023 року (5 днів, 40 годин) - 25 000,00 грн; індексація зарплати 1-20 жовтня 2023 року - 162,26 грн; вихідна допомога 20 жовтня 2023 року (132 дні) - 916 806 грн; компенсація відпустки 20 жовтня 2023 року (56 днів) - 275 199,68 грн. Виплачено - 1 068 368,68 грн.
За відомостями про перерахування заробітної плати АТ «Волиньгаз» № 2544 від 20 жовтня 2023 року згідно розрахункової відомості № 1024 від 20 жовтня 2023 року кошти в сумі 960 916,58 грн перераховано ОСОБА_1 та здійснено інші виплати (заробітну плату 13 жовтня 2023 року - 91 589,10 грн, 20 жовтня 2023 року - 15 863,00 грн).
2.Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Відповідно до статті 44 КЗпП України визначено, що у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Згідно зі статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
За статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова) заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. 
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більше як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач не виплати належні йому суми вихідної допомоги та компенсації за невикористані відпустки, оскільки при обчисленні середньої заробітної плати, не врахував виплачену позивачу премію в розмірі 1 242 240,00 грн, та не сплатив компенсацію за 30 днів невикористаної відпустки як батьку двох дітей віком до 15 років за 2021-2023 роки, що передбачено статтею 19 Закону України «Про відпустки.
У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 760/1125/20-ц (провадження № 61-12476сво21), зазначено: «за нормами трудового права премії виплачуються працівникові як заохочувальна, а також як обов`язкова складова частини заробітної плати (виробнича премія).
Питання преміювання практично не входить до сфери державного регулювання оплати праці, постаючи як предмет локальної (положення про преміювання, інші локальні акти) та договірної (колективні договори та угоди, конкретні трудові договори) регламентації.
Будучи складовими структури заробітної плати, заохочувальні та виробничі премії відрізняються за підставами нарахування й виплати.
У тому разі, якщо премія виплачується як заохочення за плідну працю або інші досягнення працівника в роботі, тоді її нарахування і виплата повністю залежить від оцінки праці та волі роботодавця.
Заохочувальна виплата у виді премії може застосовуватися роботодавцем до працівника, а може і не застосовуватися, і тому за своєю правовою природою заохочувальна премія не є гарантованою для працівника і може йому не нараховуватися роботодавцем».
Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) передбачено, що для обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Перелік виплат, щ включаються у розрахунок середньої заробітної плати, врегульовано розділом ІІІ Порядку.
Відповідно до пункту 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.
Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума в розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.
При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. 
Пунктом 4 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків. 
З огляду на наведене за змістом Порядку премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані (за механізмом, визначеним абзацом третім пункту 3 Порядку).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з контрактом, укладеним 23 червня 2022 року між АТ «ОГС «Волиньгаз» в особі голови правління та ОСОБА_1 як членом правління товариства, і додатком до контракту за виконання обов`язків, передбачених контрактом, працівнику ОСОБА_1 встановлено щомісячний посадовий оклад у розмірі 110 000,00 грн, куди включені ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність його роботи (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), визначено розмір річної премії працівника у 480 000,00 грн, що складає 100% всього розміру річної премії.
У пункті 9 додатку до контракту сторони погодили, що працівнику можуть сплачуватися інші премії (заохочення) за рішенням Наглядової ради товариства.
Тобто, у пункті 9 додатку до контракту сторонами передбачено саме одноразові виплати (премії, заохочення), що мають разовий характер, застосовуються як захід заохочення працівника та не характеризуються постійним характером та систематичністю. 
Таким чином, суди обґрунтовано вважали, що у пункті 9 додатка до контракту передбачено саме одноразові виплати (премії, заохочення), що мають разовий характер, застосовуються як захід заохочення працівника та не характеризуються постійним характером та систематичністю.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що премія у розмірі 1 242 240,00 грн, яка виплачена ОСОБА_1 на підставі рішення наглядової ради АТ «РГС «Волиньгаз» від 12 травня 2023 року, протокол № 12/05-2023 відноситься до передбачених підпунктами «б», «о» пункту 4 Порядку № 100 одноразових виплат (перелік яких не є вичерпним), тобто витрат роботодавця, що не включаються для обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги при проведенні розрахунків при звільненні із позивачем, на підставі чого обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 04 червня 2025 року у справі № 344/17183/23 (провадження № 61-16372св24) від 05 червня 2025 року у справі № 344/17185/23 (провадження № 61-11511св24).
Що стосується позовних вимог про виплату компенсації за 30 днів соціальної відпустки, слід зазначити наступне. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06 вересня 2014 року Серія НОМЕР_1 .
Позивач є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.
Відповідно до довідки Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника від 03 квітня 2024 року № 151 додаткову оплачувану відпустку ОСОБА_2 , яка працює у вказаному університеті, як матері двох дітей віком до 15 років у 2021, 2022, 2023 роках не надавалось.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» в редакції від 09 травня 2021 року, одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.
Якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на таку відпустку протягом року, він має право використати її, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачена компенсація за всі невикористані дні відпусток, як це передбачено статтею 24 Закону України «Про відпустки».
Виходячи з аналізу статті 19 Закону України «Про відпустки» додатковою соціальною відпусткою може скористатися тільки один із батьків.
Роботодавцеві має бути наданий будь-який належним чином оформлений і засвідчений в установленому порядку документ, у якому підтверджується, що другому з батьків дітей не надавалася така соціальна відпустка.
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач не надавав відповідачу документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується невикористання його дружиною соціальних відпусток, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача компенсації за невикористану соціальну відпустку.
Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним заявником у касаційній скарзі.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
Щодо судових витрат 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на те що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат понесених заявником відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
Разом із тим, відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається у розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Оскільки ОСОБА_1 при зверненні з касаційною скаргою сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір» (сплачено 24 224,00 грн замість належних 15 140,00 грн), колегія суддів вважає за необхідне повернути надмірно сплачений судовий збір при поданні касаційної скарги у розмірі 9 084,00 грн (24 224,00 грн - 15 140,00 грн).
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2025 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року залишити без змін.
Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9 084,00 грн (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) гривні, що сплачений згідно із квитанцією ІD: 3826-4166-8449-7815 від 17 грудня 2025 року на суму 24 224,00 грн на розрахунковий рахунок UA288999980313151207000026007, отримувач - ГУК у м. Києві, Печерський район, ЄДРПОУ: 37993783. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Є. Червинська

І. А. Воробйова

В. М. Коротун