П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/2019/26
Провадження № 22-ц/4815/1109/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Хилевича С.В., 
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,
учасники справи: 
заявник –  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – Рівненська міська рада, 
– Міністерство оборони України,
–  
ІНФОРМАЦІЯ_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2026 року (ухвалене у складі судді Левчука О.В., повний текст рішення суду виготовлено 09 березня 2026 року) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Рівненська міська рада, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, –

в с т а н о в и в :

У січні 2026 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Пашкевич І.А., звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Заяву обґрунтовувала тим, що 13.08.2010 ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 , що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1049. 
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.07.2021 у справі № 569/6167/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. 
Разом з тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжили проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживали раніше в шлюбі до розірвання. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також продовжували спільно вести господарство, спільно придбавали необхідні речі для домашнього затишку та комфорту, окрім того мали спільний бюджет, вели спільний побут, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, разом святкували свята та дні народження. 
За період спільного проживання у будь-якому іншому шлюбі не перебували.
02 червня 2025 року ОСОБА_2 добровільно долучився до лав Збройних Сил України, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
У період проходження військової служби ОСОБА_2 надсилав ОСОБА_1 грошові кошти, проживав за адресою: АДРЕСА_2 , у період відпустки та лікування, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку в банку, що також свідчить про наявність між колишнім подружжям усталених відносин, притаманних подружжю. 
У грудні 2025 року на домашню адресу заявниці надійшло сповіщення сім`ї № 1/23391 від 27.11.2025 за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , з якого вбачається, що солдат ОСОБА_2 , загинув під час виконання бойового завдання по виявленню та знищенню сил противника ІНФОРМАЦІЯ_3 неподалік н.п. Борівська Андріївка, Ізюмського району, Харківської області. 
З метою реалізації права заявниці (подання документів для призначення пенсії, матеріальної допомоги, надання пільг в установленому законодавством порядку та прийняття спадщини), заявниця вирішила звернутись до суду. 
Батьки колишнього чоловіка померли, м. Мелітополь, в якому був зареєстрований ОСОБА_2 є тимчасово окупованою територією, інші близькі особи відсутні.
Просила встановити юридичний факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу заявниці та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 15 липня 2021 року по 16 листопада 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Рівненська міська рада, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу – задоволено.
Встановлено юридичний факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 15 липня 2021 року по 16 листопада 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення мотивовано наявністю достатніх підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 заяви.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, не встановив, чи відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , не визначив коло спадкоємців та не залучив їх до участі у справі. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу породжує правові наслідки у вигляді виникнення права спільної сумісної власності на майно, набуте у період такого проживання, що безпосередньо впливає на склад спадкового майна та зменшує частку інших спадкоємців.
Суд також не залучив до участі у справі органи, права та обов`язки яких безпосередньо пов`язані з наслідками встановлення відповідного юридичного факту. Зокрема, не залучено органи Пенсійного фонду України, до компетенції яких належить вирішення питання про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а також відповідний структурний підрозділ з питань ветеранської політики, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 740 від 23 вересня 2015 року здійснює надання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України.
З урахуванням преюдиційно встановленого факту припинення сімейних відносин, відсутні належні та допустимі докази безперервного проживання однією сім`єю протягом п`яти років до моменту відкриття спадщини. Фактично період, який може враховуватись після розірвання шлюбу, є меншим ніж п`ять років, що виключає можливість набуття заявницею права на спадкування як спадкоємця четвертої черги.
Встановлення такого факту не породжує юридичних наслідків у вигляді права на спадкування за законом, що саме по собі є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні заяви.
19 травня 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Пашкевич І.А. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність оскаржуваного рішення.
Покликається на відсутності спору про право.
Вказує, що у справі не вирішувалися питання призначення пенсії не вирішувалося питання надання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України; спадкування чи розподілу спадкового майна.
Встановлення юридичного факту саме по собі не змінює автоматично обсяг прав будь-яких інших осіб. У подальшому ж, відповідні органи або особи мають право самостійно оцінювати подані документи та, у разі наявності спору, звертатися до суду у встановленому законом порядку.
Просить про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, з 13.08.2010 року по 15 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2021 року справа № 2/937/2441/21 (а.с. 4).
Згідно сповіщення сім`ї № 1/23391 від 27.11.2025, довідки про причину смерті №3553 від 01.12.2025, лікарського свідоцтва про смерть № 3553 від 01.12.2025, солдат ОСОБА_2 загинув під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_6 неподалік н.п. Борівська Андріївка, Ізюмського району Харківської області.
Заявниця ОСОБА_1 , покликаючи на факт продовження проживання однією сім`єю з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_1 з 15 липня 2021 року по 16 листопада 2025 року, звернулася до суду для встановлення цього факту для реалізації її соціальних та спадкових прав як дружини загиблого військовослужбовця. 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). 
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, покази свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із подружжя, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
На підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки після розірвання судом шлюбу ОСОБА_1 надала суду наступні докази:
– фото спільного проведення часу ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (а.с. 26-28);
– довідку № 01/12 від 09.12.2025, видану ОСББ "Коновальця-7", з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м.Мелітополь, Запорізької області, з серпня 2010 року проживав без реєстрації зі своєю дружиною ОСОБА_4 , 1975 р.н. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12);
– банківську виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ "Приватбанк", з якої вбачається здійснення ОСОБА_1 потягом 09.01.2025-12.11.2025, систематичних переказів коштів на рахунок ОСОБА_1 (а.с. 13);
– сповіщення сім`ї № 1/23391 від 27.11.2025, яким повідомлено ОСОБА_1 , що її цивільний чоловік – солдат ОСОБА_1 загинув під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 20).
У суді першої інстанції заслухано свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які вказали, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу починаючи з 15 липня 2021 року по 16 листопада 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство.
Суд першої інстанції, оцінивши усі наявні у матеріалах справи докази, згідно положень ст. 89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи підтверджується факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 15 липня 2021 року по 16 листопада 2025 року, та наявності між ними усталених відносин, притаманних подружжю.
Стосовно інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Чинне законодавство України розглядає окреме провадження встановлення факту проживання однією сім`єю як універсальну процесуальну форму (пункт 5 частини другої статті 293, пункт 5 частини першої статті 315 ЦПК України).
Окреме провадження характеризуєтся безспірністю, тобто ніхто не заперечує те право, для реалізації якого заявнику треба встановити юридичний факт (частина шоста статті 294 ЦПК України). 
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір – це суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. 
Спір має бути справжнім і серйозним, а не гіпотетичним; він може стосуватися не лише фактичного існування права, але і його обсягу та способу здійснення; результат провадження повинен мати безпосереднє вирішальне значення для права, про яке йдеться, а лише слабкий зв`язок або віддалені наслідки не є достатніми для застосування пункту 1 статті 6 Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Grzeda v. Poland", № 43572/18, § 257, від 15 березня 2022 року). 
Саме по собі зазначення у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення у якості підстави для звернення до суду в порядку окремого провадження те, що остання подається, зокрема, з метою реалізації права на спадщину, не підтверджує наявність спору про право, як і не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви.
Схожого за своїм змістом висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 127/3108/23 (провадження № 61-1391св24).
Суб`єктивні права не можуть бути об`єктом захисту в окремому провадженні, оскільки не можуть бути предметом судової діяльності матеріальні правовідносини. Матеріально-правовий спір в окремому провадженні не вирішується, а встановлюються факти та стани, що мають юридичне значення.
Установлення факту проживання однією сім`єю передує зверненню до відповідних органів за призначенням та отриманням відповідних виплат (одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця; пенсії у зв`язку з втратою годувальника; отримання права на спадкування, тощо).
Чинне правове регулювання створює передумови для можливості реалізації прав особи, що проживала однією сім`єю з загиблим військовослужбовцем без вирішення публічно-правового спору, що відповідає як прагненню ефективного соціального захисту близьких загиблих військовослужбовців, так і принципам процесуальної економії.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2026 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Боймиструк С.В.

 
Хилевич С.В.