ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/1229/25 

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М., 
за участю секретаря судового засідання Піпар А.Ю.
Розглянув матеріали справи
за позовом Мукачівської окружної прокуратури, м. Мукачево Закарпатської області в інтересах держави в особі
позивача 1 Мукачівської міської ради, м. Мукачево Закарпатської області
позивача 2 Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради, м. Мукачево Закарпатської області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Соуріс», м. Ужгород
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення штрафних санкцій

За участю представників:
прокурор - Трохлюк А.М., посв. №085738 від 02.06.2026;
позивача 1 – Ільтьо І.І., начальник юридичного відділу, в порядку самопредставництва;
позивача 2 – Ільтьо І.І., начальник юридичного відділу, в порядку самопредставництва;
відповідача – Мотущук А.М., керівник, в порядку самопредставництва.

ВСТАНОВИВ:
Мукачівська окружна прокуратура звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою в інтересах держави в особі позивачів: Мукачівської міської ради та Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Соуріс», в якій просить визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 11.11.2024 та № 2 від 15.11.2024 до договору № 576 від 30.10.2024, укладеного між Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради та ТОВ «Соуріс» і стягнути відповідача на користь позивача 2 пеню у розмірі 3 649 332,09 грн та 824 042,73 грн штрафу за порушення строків поставки за договором.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/1229/25 визначено головуючого суддю Андрейчука Л.В, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 жовтня 2025 року.
Ухвалою від 03 листопада 2025 року суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням на 04 грудня 2025 року підготовчого засідання у цій справі.
В підготовчому засіданні неодноразово оголошувалися перерви, востаннє до 25 лютого 2026 року.
У зв`язку з призначенням судді Андрейчука Л.В. на посаду судді Центрального апеляційного господарського суду, розпорядженням керівника апарату суду від 03.03.2026 року № 02-02/41/26 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/1229/25 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026 року.
Ухвалою від 09 березня 2026 року суд постановив справу № 907/1229/25 прийняти до провадження, розпочавши розгляд справи спочатку. Також вказаною ухвалою суд призначив підготовче засідання на 01 квітня 2026 року.
У підготовчому засіданні неодноразово оголошувалася перерва, востаннє до 16.06.2026 року.
За наслідками проведеного у справі підготовчого провадження, з огляду на вирішення у підготовчому засіданні зазначених у частині 2 ст. 182 ГПК України питань, що підлягали з`ясуванню судом, ухвалою від 16.06.2026 постановлено підготовче провадження закрити та призначити судовий розгляд справи по суті на 07.07.2026 року.
В судовому засіданні 07.07.2026 суд заслухав вступні слова учасників справи та з метою надання можливості учасникам справи надати суду письмові пояснення щодо обставин звернення відповідача до позивача 2 з пропозиціями внесення спірних змін до договору та наявності відповідей на такі пропозиції, в судовому засіданні 07.07.2026 оголошено перерву до 28.07.2026 року.
Прокурор в судових засіданнях позовні вимоги підтримує з визначених в позовній заяві підстав.
Представник позивачів у судових засіданнях заперечує проти задоволення позовних вимог прокурора з посиланням на законність внесених змін до договору та з урахуванням мотивів, що викладені у письмових поясненнях позивачів.
Відповідач в судових засіданнях та згідно з відзивом на позов проти задоволення позовних вимог заперечує.
В порядку ст. 240 ГПК України скорочене рішення (вступна та резолютивна частини) проголошена судом в судовому засіданні 28.07.2026 року.
ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Правова позиція прокурора.
Позовні вимоги обґрунтовуються порушенням позивачем 2 та відповідачем вимог п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», п.п. 4 п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 за №1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» під час укладення додаткових угод № 1 від 11.11.2024 та № 2 від 15.11.2024 до Договору поставки № 576 від 30.10.2024 та зміни строку поставки товару за даним Договором.
За позицією прокурора означені зміни сторонами Договору внесено за відсутності визначених законодавством підстав для продовження строку виконання зобов`язань з поставки товару, у зв`язку з чим такі додаткові угоди підлягають визнанню недійсними, а також з відповідача на користь позивача належить стягнути 3 649 332,09 грн пені та 824 042,73 грн штрафу за несвоєчасну поставку товару.
Правова позиція позивачів.
Позивач 1 згідно з письмовими поясненнями від 02.12.2025 за №3376/01-32/45-25 зазначає, що у справі, що розглядається, Мукачівська міська рада не є стороною оспорюваних додаткових угод, які були укладені між Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради та ТОВ «Соуріс», а відтак, доведенню підлягає та обставина, що оспорюваним договором порушуються його певні права та інтереси, що є умовою надання судового захисту порушеному, невизнаному або оспорюваному праву особи.
При цьому, акцентує увагу, що згідно з п. 3 прохальної частини позовної заяви прокурор просить стягнути пеню та штраф на користь Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради, як сторони договору № 576 від 30.10.2024, а не на користь позивача 1.
Позивач 2 відповідно до змісту письмових пояснень від 01.12.2025 за №2-39.0.9-25.01-35 заперечує проти задоволення позовних вимог прокурора, зазначає, що у матеріалах справи наявний лист відповідача від 06.11.2024 щодо продовження термінів, який скерований на адресу Мукачівської окружної прокуратури згідно супровідного листа №1619/09-25/01-35 від 18.09.2025, у якому ТОВ «Соуріс» просив продовжити термін поставки до 30.11.2024 зміненого в складі комплекту мультимедійного обладнання, у зв`язку з тим, що дана заміна потребує додаткового часу на відпуск товару, складські переміщення, логістичні часові втрати, а також компонування та настройки комп`ютерних модулів, встановлення програмного забезпечення, а положеннями чинного законодавства не містять визначення поняття «документально підтверджених об`єктивних обставин» чи вичерпного переліку таких об`єктивних обставин/документів, що їх підтверджують.
Спростовує аргументи прокурора в частині відсутності оприлюднених документів, які б підтверджували обставину внесення змін до договору.
Окремо зауважує на невідповідності аргументів прокурора щодо недійсності додаткової угоди №2 від 15.11.2024 до договору як похідної від додаткової угоди №1, позаяк у даному разі відбулося покращення предмету закупівлі на підставі отриманого 30.10.2024 від відповідача листа від 25.10.2024 за №1/1/1/10 без зміни ціни самої закупівлі.
Стверджує про відсутність підстав нарахування пені та штрафу за відсутності вимоги Замовника та про невідповідність здійснених прокурором розрахунків даних штрафних санкцій.
Заперечення (відзив) відповідача.
Відповідач згідно з відзивом на позовну заяву №6/2/1/02 від 24.02.2026 позовні вимоги прокурора вважає безпідставними та необґрунтованими.
Зазначає, що у спірних правовідносинах заявлені прокурором позивачі самі себе такими не визнають, а відповідач виконав всі умови договору та поставив товар із кращими характеристиками ніж це було передбачено закупівлею в системі «Прозоро» та саме із ініціативи Товариства було запропоновано Замовнику поставити товар із кращими характеристиками ніж це було запропоновано в тендерній пропозиції.
Вказує, що Мукачівською окружною прокуратурою вказується на те що додаткові угоди є незаконними та підстав для їх укладення немає, однак без зазначення того, які саме мали б бути законні підстави та конкретно які документи не надані із переліку які чітко передбачені законодавством.
Доводить, що Мукачівській окружній прокуратурі достовірно було відомо що питання законності додаткових угод вже було перевірено Держаудитслужбою в Закарпатській області та вони відображені в акті ревізії, порушень при їх укладенні не встановлено, а повноваження перевірки закупівель, укладення угод, додаткових угод не входить до компетенції органів Прокуратури, а виключно належить до повноважень Держаудитслужби.
Стверджує, що у спірних правовідносинах укладення додаткових угод які не несуть зміни ціни за одиницю чи не збільшують вартість закупівлі є масовим явищем, такі додаткові угоди укладаються взагалі із мінімальним обґрунтуванням.
Відповідь на відзив.
Прокурором не надано відповіді на відзив відповідача за правилами ст. 166 ГПК України.
Водночас, за змістом письмових пояснень від 12.12.2025 року прокурор заперечує підставність заперечень позивачів проти пред`явленого ним позову, зазначає, зокрема, що повноваження позивача 1 на представництво інтересів держави у спірних правовідносинах як головного розпорядника бюджетних коштів Мукачівської територіальної громади визначені у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» та у Бюджетному кодексу України.
Окрім того, стверджує, що у п. 9.3 договору сторонами визначено, що достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» або іншим органом, уповноваженим чинним законодавством України на засвідчення обставин непереборної сили, а із змісту укладеної сторонами додаткової угоди № 1, вбачається, що зміни до договору внесено на підставі пунктів 3, 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», пп. 3, 4, п.19 постанови КМУ № 1178 від 12.10.2022 без зазначення, які саме підстави/обставини слугували для її укладення, а також якими документами підтверджуються такі підстави/обставини та такі відомості не оприлюднені Замовником закупівлі у встановленому порядку.
Доводить, що відсутність документально підтверджених підстав/обставин для укладення додаткової угоди № 1 до договору, свідчить про порушення вимог профільного законодавства та підтверджує відсутність будь-яких обґрунтованих, законних підстав та документально підтверджених об`єктивних обставин для продовження строку поставки товару за договором та укладання додаткової угоди № 1.
Зауважує, що укладаючи 30.10.2024 договір про поставку комплектів мультимедійного обладнання для навчальних закладів зі строком поставки до 10.11.2024, постачальник мав оцінити можливість вчасного виконання договору, ризики та негативні наслідки для себе та контрагента по договору у зв`язку з невиконанням зобов`язань в строк; юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи договір з вказаним строком поставки, ТОВ «Соуріс» повинен був об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк, а порушення відповідачем строків виконання зобов`язання по договору в свою чергу, порушує основні принципи здійснення публічних закупівель, передбачені ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) не дискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Акцентує увагу, що визнання недійсною будь-якої додаткової угоди тягне за собою визнання недійсними всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода є похідною від попередньої додаткової угоди, а відтак, додаткова угода № 2 від 15.11.2024 до договору щодо покращення якості предмета закупівлі також підлягає визнанню недійсною, оскільки є похідною від додаткової угоди №1 до договору.
Спростовує твердження позивача 2 про відсутність вимоги останнього як відсутність підстав нарахування пені та штрафу як підтвердження бездіяльності Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради, що і стало підставою, серед іншого, для представництва інтересів держави в суді.
Письмові пояснення.
Подані учасниками справи письмові пояснення від 22.12.2025 за №2330/0/9-25/01-35 (позивача 2), від 24.02.2026 за №5/2/1/02 та від 15.06.2026 за №3/2/1/06 (відповідача) до уваги судом не приймаються, позаяк за правилами ч. 1 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).
Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що окремого дозволу суду на подання означених письмових пояснень позивачу 2 та відповідачу судом не надавалося, такі судом до уваги при ухваленні рішення не приймаються та їм не надаватиметься оцінка.
В даному контексті суд враховує, що протокольною ухвалою від 01.04.2026 відповідачу надавався дозвіл у строк до 01.05.2026 надати пояснення щодо обставин фактичної поставки товару раніше ніж підписувалися первинні документи щодо такої поставки. Водночас відповідач наданим судом правом не скористався, а подані 15.06.2026 письмові пояснення не стосуються питання фактичної поставки товару та подані з півторамісячним пропуском строку їх подання.
Водночас, як уже зазначалося судом вище, протокольною ухвалою від 07.07.2026 суд надав право усім учасникам справи у строк до 24.07.2026 подати письмові пояснення щодо обставин наявності письмових відповідей позивача 2 на листи відповідача від 25.10.2024 за №1/1/1/10 (щодо покращення якості закупівлі) та від 06.11.2024 за №2/1/1/11 (щодо продовження термінів поставки).
24 липня 2026 року Мукачівською окружною прокуратурою подано письмові пояснення за змістом яких з посиланням лист-відповідь позивача 2 1392/0/9-26/01-35 від 23.07.2026 на запит прокурора стверджує, що окремі відповіді про результати розгляду вищевказаних листів на адресу ТОВ «Соуріс» замовником (УОКМС Мукачівської міської ради) не направлялися, а на підставі рішення Гуманітарної ради Мукачівської міської ради від 11.11.2024 між УОКМС та ТОВ «Соуріс» було укладено: Додаткову угоду №1 від 11.11.2024 та Додаткову угоду №2 від 15.11.2024 року.
Таким чином, затвердженням прокурора вбачається, що вищевказані заяви ТОВ «Соуріс» були розглянуті вже після завершення строку поставки товару за договором № 576, що свідчить про незаконність укладених додаткових угод №1 від 11.11.2024 та №2 від 15.11.2024.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.
30 жовтня 2024 року між Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради, як Замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соуріс», як Постачальником за результатами проведеної закупівлі UA-2024-09-30-002780-a укладено Договір поставки №576 (надалі – Договір), за умовами п. 1.1. якого у порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, Постачальник зобов`язується до 10 листопада 2024 року включно поставити та передати у власність Замовника Товар за кодом Єдиний закупівельний словник ДК 021:2015 32320000-2 Телевізійне й аудіовізуальне обладнання (Комплекти мультимедійного обладнання для навчальних кабінетів 5-6 класів НУШ) в кількості та за цінами, які вказані у специфікації – Додаток №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.
За змістом Додатку №1 (Специфікація) до Договору визначено предмет поставки – комплект мультимедійного обладнання, Тип 1, в кількості 30 комплектів, загальною вартістю 1 758 060,00 грн, комплект мультимедійного обладнання, Тип 3, в кількості 53 комплекти, загальною вартістю 10 013 979,00 грн, а згідно з Додатком №2 (Дислокація закладів до поставки обладнання) визначено перелік навчальних закладів Мукачівської територіальної громади у кількості 29 одиниць та з визначеними кількістю та типом мультимедійного обладнання, яке підлягає поставці.
Згідно з п.п. 3.1., 4.2. Договору ціна Договору становить 11 772 039,00 грн (з ПДВ). Розрахунки за поставлений товар здійснюється по безготівковому перерахунку протягом 30 календарних днів з моменту отримання Замовником Товару та його встановлення та належно оформлених товаро-супровідних документів (накладної, рахунка-фактури, тощо). При цьому враховується пріоритетність здійснення видатків органом Казначейства, що визначається постановою КМУ від 09.06.2021р. № 590 «Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану». Будь-які штрафні санкції в такому випадку не застосовуються.
Порядок здійснення поставки Товару визначено у розділі 5 Договору, за умовами якого п.п 5.1.-5.3., 5.7. якого місце поставки Товару: заклади загальної середньої освіти ,перелік закладів зазначено в Додатку 2 до цього договору). Поставка Товару Замовнику здійснюється силами та за рахунок Постачальника. Усі витрати, пов`язані із транспортуванням Товару за місцем поставки несе Постачальник. Постачальник повідомляє Замовника про дату, обсяг та орієнтовний час поставки Товару не пізніше ніж за 1 (один) день до дати поставки. 
Факт здійснення поставки та передачі Товару підтверджується підписанням на Об`єкті Замовника уповноваженими представниками Сторін належним чином (відповідно до вимог чинного законодавства) видаткової накладної на Товар та акту приймання-передачі.
Згідно з п. 5.11. Договору строк поставки Товару: з дати укладення Договору по 10 листопада 2024 року включно.
Право власності на Товар та ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження Товару переходить до Замовника в момент передачі Товару від Постачальника Замовнику за актом приймання-передачі, підписаного обома Сторонами (п. 5.13. Договору).
Відповідно до п. 11.1. Договору він набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків – до повного виконання.
Всі зміни і доповнення до цього Договору чинні, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані Сторонами. Укладені додаткові угоди та додатки до цього Договору є невід`ємною частиною даного Договору (п. 13.2. Договору).
Згідно з п. 14.1. Договору внесення змін у цей Договір допускається тільки за згодою Сторін, а так само у випадках, що передбачені п.19 «Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178. У разі відсутності відповідної згоди заінтересована Сторона має право звернутися до суду. Внесення змін у цей Договір здійснюється шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Сторона Договору, яка вважає за необхідне внести зміни у цей Договір чи розірвати його, повинна надіслати відповідну пропозицію другий Стороні. Сторона Договору, яка одержала пропозицію про внесення змін у цей Договір або розірвання його, у двадцятиденний строк повідомляє другу Сторону про своє рішення. Пропозиція щодо внесення змін до Договору має містити обґрунтування необхідності внесення таких змін Договору і виражати намір Сторони, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Обмін інформацією щодо внесення змін до Договору здійснюється у письмовій формі шляхом взаємного листування. Відповідь Сторони, якій адресована пропозиція щодо змін до Договору, про її прийняття повинна бути повною і безумовною. В той же час, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із Сторін у разі істотного порушення Договору другою Стороною та в інших випадках, встановлених Договором або законом. 
При цьому, положеннями п. 14.2. Договору визначено, що істотні умови договору про закупівлю (найменування, кількість, якість, ціна та строк дії договору про закупівлю) не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема:
-покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
- продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
У разі внесення змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, передбачених цим пунктом, замовник обов`язково оприлюднює повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю та зміни до договору про закупівлю відповідно до вимог Закону з урахуванням цих особливостей.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2024 року після укладення Договору Постачальник (відповідач у справі) звернувся до Замовника (позивача 2) з листом від 25.10.2024 за №1/1/10 «Щодо покращення предмету закупівлі», у якому повідомив, що в Товариства є можливість змінити запропонований у складі тендерної пропозиції комплект мультимедійного обладнання Тип 3 (Star Board 75" TE-YL5-75 (IFPD-YL5-75AOC), який відповідає умовам тендерної документації на іншу панель цього ж виробника того ж модельного ряду, але з кращими технічними характеристиками - Star Board 75" TE-YL5Х-75 (IFPD-YL5Х-PRO75), яка є дорожчою на ринку щонайменше на 20 тисяч гривень.
До означеного листа Постачальником долучено порівняльну таблицю від 25.10.2024 за №2/1/1/10 із зазначенням технічних характеристик мультимедійного обладнання, яке підлягало поставці за договором та пропонованого покращеного обладнання Типу 3 - Star Board 75" TE-YL5Х-75 (IFPD-YL5Х-PRO75).
Надалі, за змістом поданого Замовнику листа від 06.11.2024 №2/1/1/11 «Щодо продовження термінів» Постачальник просив у зв`язку із схваленням пропозиції щодо покращення якості закупівлі продовжити термін поставки по Договору до 30.11.2024 у зв`язку з тим, що відповідна заміна потребує додаткового часу на відпуск товару, складські переміщення, логістичні часові втрати, компонування, настройки комп`ютерних модулів, встановлення програмного забезпечення.
Протоколом засідання гуманітарної ради виконавчого комітету Мукачівської міської ради №52/2024 від 11.11.2024 підтверджується надання згоди на укладення додаткової угоди з ТОВ «Соуріс» на продовження строку постачання мультимедійного обладнання до 30.11.2024 у зв`язку з покращенням предмета закупівлі.
11 листопада 2024 року сторонами Договору укладено Додаткову угоду №1 до даного Договору, за змістом п. 1 якої викладено у новій редакції п. 1.1. Договору, за якою визначено обов`язок Постачальника у строк до 30 листопада 2024 року включно поставити та передати у власність Замовника Товар за кодом Єдиний закупівельний словник ДК 021:2015 32320000-2 Телевізійне й аудіовізуальне обладнання (Комплекти мультимедійного обладнання для навчальних кабінетів 5-6 класів НУШ) в кількості та за цінами, які вказані у специфікації – Додаток №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.
Надалі, 15 листопада 2024 року сторонами Договору укладено Додаткову угоду №2 до даного Договору, за змістом п. 1 якої зазначено, що на підставі підпункту 3 пункту 19 Особливостей, яким передбачено можливість змінити істотні умови договору про закупівлю після його підписання та до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі у випадку покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, Сторони дійшли взаємної згоди щодо заміни в складі комплекту мультимедійного обладнання - Тип 3, інтерактивної панелі Star Board 75" TE-YL5-75 (IFPD-YL5-75 АОС) на інтерактивну панель, яка має кращі технічні характеристики Star Board 75" TE-YLSX-75 ( IFPD-YL5X-PRO-75), постачання якого передбачено умовами Договору, з метою покращення його якості. Ця зміна не призводить до збільшення загальної суми за Договором.
Зміст веб-сайту публічних закупівель (https://prozorro.gov.ua/uk/contract/UA-2024-09-30-002780-a-c1/changes) свідчить про публікацію Замовником 13.11.2024 та 19.11.2024 повідомлень про внесення змін до Договору з посиланням на п.п. 3, 4 п. 19 Особливостей (Продовження строку дії договору (через документально підтверджені об`єктивні обставини та покращення якості предмета закупівлі).
Долученими до позовної заяви накладними №М-П-6.1-10-Н від 12.12.2024, №М-Д-6.2-10-Н від 12.12.2024, Актами приймання-передачі від 12.12.2024 підтверджується виконання Постачальником зобов`язань за Договором в частині поставки у визначені в Додатку №2 до Договору заклади освіти Мукачівської територіальної громади мультимедійного обладнання, яке зазначено у Специфікації (Додаток №1 до Договору), з урахуванням покращення комплектів Типу 3 постачання – інтерактивної панелі Star Board 75" TE-YLSX-75 ( IFPD-YL5X-PRO-75) відповідно до Додаткової угоди №2 до Договору.
Платіжними інструкціями №1 та №2 від 16.12.2024, фільтрованою випискою по рахунку Замовника за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 підтверджується оплата Замовником на користь Постачальника визначеної у п. 3.1. Договору та Додатку №1 до Договору ціни обладнання на загальну суму 11 772 039,00 грн.

Прокурор, звернувшись за даним позовом до Господарського суду Закарпатської області стверджує про порушення сторонами Договору вимог п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», п.п. 4 п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 за №1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» під час укладення додаткових угод № 1 від 11.11.2024 та № 2 від 15.11.2024 до Договору поставки № 576 від 30.10.2024 та зміни строку поставки товару за даним Договором, що за позицією Мукачівської окружної прокуратури свідчить про недійсність таких додаткових угод та, відповідно, наявність підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соуріс» 3 649 332,09 грн пені та 824 042,73 грн штрафу за несвоєчасну поставку товару відповідно до змісту п. 8.3. Договору.
ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ
Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Виходячи з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру», діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.
Відповідно до частини 3 статті 23 цього ж нормативно-правового акту, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).
Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
При цьому суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
В обґрунтуванні наявності підстав для представництва та необхідність захисту інтересів держави прокуратура зазначила, що бездіяльність Мукачівської міської ради та Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради в частині невизнання недійсними додаткових угод до Договору та нестягнення з Постачальника до бюджету штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за Договором впродовж тривалого часу негативно впливає на дохідну частину міського бюджету, що порушує економічні інтереси держави та беззаперечно становить суспільний або публічний інтерес, що повинен захищатися державою (рішення ЕСПЛ у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004), а невжиття органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, заходів щодо повернення коштів до бюджету такому суспільному інтересу не відповідає, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.
Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Так, для вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в особі визначених прокурором позивачів в суді, відповідно до ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Мукачівська окружна прокуратура зверталася з листами №07.51-95-7355 вих-25 від 19.09.2025, №07.51-95-7645 вих-25 від 29.09.2025 до Мукачівської міської ради, №07.51-95-6426 вих-25 від 19.08.2025, №07.51-95-7140 вих-25 від 12.09.2025, №07.51-95-7645 вих-25 від 29.09.2025 до Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради з проханням надати докази щодо укладення Договору, внесення до нього змін та його виконання та інформацію, зокрема, про вжиті заходи позовного характеру про визнання в судовому порядку додаткових угод Договору недійсними та стягнення з ТОВ «Соуріс» штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань згідно Договору.
На адресу Мукачівської окружної прокуратури Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради надіслало у відповідь листи №1534/0/9-25/01-35 від 05.09.2025, в якому надало затребувані прокурором первинні документи по виконанню Договору, зазначило про відсутність порушень законодавства у сфері публічних закупівель, ненарахування Управлінням штрафних санкцій, позаяк це є виключно правом Замовника, відсутність обставин обізнаності з пропуском строку поставки на 12 днів та відсутність наміру звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Суд враховує, що за статтею 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (надалі - Закон № 280/97-ВР» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Частиною першою статті 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону № 280/97-ВР).
Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 60 статті 60 Закону № 280/97-ВР територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини перша, четверта та восьма статті 60 Закону № 280/97-ВР).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 280/97-ВР система органів місцевого самоврядування включає в себе, зокрема, й виконавчі органі сільської, селищної, міської ради.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 280/97-ВР).
Статтею 32 Закону № 280/97-ВР визначені власні (самоврядні) та делеговані повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, молодіжними центрами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.
Згідно з п.п. 1.1., 1.3., 1.4. Положення про Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради, затвердженого рішенням Мукачівської міської ради від 27.01.2022, Управління є виконавчим органом Мукачівської міської ради, у своїй діяльності є підзвітним та підконтрольним Мукачівській міській раді (Засновнику), підпорядковане виконавчому комітету Мукачівської міської ради, Мукачівському міському голові, є юридичною особою, має самостійний баланс, є неприбутковою організацією.
Серед основних завдань, прав та обов`язків Управління є, зокрема, реалізація державної політики у галузі освіти, культури, молоді, фізичної культури і спорту, охорони і збереження культурної спадщини з урахуванням особливостей соціокультурної діяльності Мукачівської територіальної громади, здійснення управління закладами освіти, культури і мистецтв усіх типів комунальної власності, розташованих на території Мукачівської територіальної громади, організація фінансового забезпечення закладів освіти, культури і мистецтв, організація матеріально-технічного забезпечення закладів освіти, культури і мистецтв тощо (п.п. 3.1., 3.18.3., 3.23., 3.24. Положення).
Відповідно до листа Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради від 25.09.2025 № 1670/0/9-25/01-35 розпорядником бюджетних коштів, передбачених на фінансування закупівлі та оплату за Договором є Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради.
Виходячи з викладеного, суд погоджується з аргументами прокурора, що Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, які виникли власних (самоврядних) повноважень Управління як виконавчого органу Мукачівської міської ради щодо управління закладами освіти Мукачівської територіальної громади, здійснення їх матеріального-технічного забезпечення, що відповідає компетенції Управління, як виконавчого органу ради відповідно до п.п. 1 п. а) ч. 1 ст. 32 Закону № 280/97-ВР.
Водночас, оцінюючи аргументи позивача 1 щодо безпідставного зазначення прокурором Мукачівської міської ради як відповідного органу, суд враховує наступне.
Так, здійснивши аналіз абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган» у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (див. пункт 27 зазначеної постанови).
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, підпункті 8.19 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 та пункті 40 постанови від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Згідно з ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Як уже зазначалось вище, за правилами ст. 60 стаття 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. 
Частинами першою та четвертою статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
За висновками КГС ВС, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
На території Мукачівської територіальної громади таким органом місцевого самоврядування є Мукачівська міська рада.
За встановленими у даній справі обставинами Мукачівська міська рада є засновником Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради, управляє закріпленим за ним майном, затверджує міський бюджет, з якого фінансується його виконавчий орган, і наділена повноваженнями контролю за виконанням бюджету; Управління підконтрольне і підзвітне Раді.
У вже згадувані постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 Велика Палата Верховного Суду за подібних обставин справи зазначила, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб – в даній справі мешканців Мукачівської територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси Мукачівської територіальної громади.
З урахування викладеного, оскільки засновником Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради та фактичним власником усього його майна є Мукачівська територіальна громада в особі Мукачівської міської ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунальної установи, а також зобов`язана контролювати виконання міського бюджету, зокрема законність та ефективність використання Управлінням коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, суд висновує, що Мукачівська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі, а відповідні заперечення органу місцевого самоврядування відхиляються судом. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах обидва зазначені прокурором позивачі є уповноваженими органами на подання відповідного позову з метою реалізації компетенції щодо забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів, відповідний позов ними не подавався, а відтак, Мукачівською окружною прокуратурою згідно з листами-повідомленнями №07.51-95-8147 вих-25 та №07.51-95-8147 вих-25 від 14.10.2025 повідомлено Мукачівську міську раду та Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради про реалізацію представницьких функцій прокуратурою у зв`язку з необхідністю визнання недійсною додаткової угоди до договору та стягнення штрафних санкцій.
Зазначене узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 у справі 912/2385/18, згідно з якою, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокурату», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувані порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Щодо спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.
В силу ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Враховуючи, що Договір поставки №576 від 30.10.2024 укладено за наслідком проведеної позивачем 2 публічної закупівлі за бюджетні кошти, до спірних правовідносин підлягають застосуванню також приписи Закону України «Про публічні закупівлі», який визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Метою цього Закону згідно з його преамбулою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Як передбачено в ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» (тут і надалі редакція Закону, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад.
Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі можуть здійснюватися шляхом застосування однієї з таких конкурентних процедур: відкриті торги; торги з обмеженою участю; конкурентний діалог.
Як виняток та відповідно до умов, визначених у частині другій статті 40 цього Закону, замовники можуть застосовувати переговорну процедуру закупівлі. Замовник здійснює процедури закупівлі шляхом використання електронної системи закупівель (ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про публічні закупівлі»).
У відповідності до п. 13 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» конкурентна процедура закупівлі (далі - тендер) - здійснення конкурентного відбору учасників за процедурами закупівлі відкритих торгів, торгів з обмеженою участю та конкурентного діалогу.
Відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення процедури відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі зацікавлені особи. Для проведення процедури закупівлі має бути подано не менше двох пропозицій (ст. 20 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Водночас, пунктом 3-7 Прикінцевих та Перехідних положень «Про публічні закупівлі» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для замовників, передбачених цим Законом (далі - Особливості), визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз та з дотриманням вимог, встановлених пунктом 3-8 цього розділу. Винятки із застосування конкурентних процедур закупівель визначаються Кабінетом Міністрів України в Особливостях за погодженням з комітетом Верховної Ради України, до предмета відання якого належать питання публічних закупівель.
Означені Особливості затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 за №1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» (надалі – Особливості).
Пунктами 35, 36 Особливостей визначено, що для проведення відкритих торгів із застосуванням електронного аукціону повинно бути подано не менше двох тендерних пропозицій. Електронний аукціон проводиться електронною системою закупівель відповідно до статті 30 Закону.
Якщо була подана одна тендерна пропозиція, електронна система закупівель після закінчення строку для подання тендерних пропозицій, визначених замовником в оголошенні про проведення відкритих торгів, розкриває всю інформацію, зазначену в тендерній пропозиції, крім інформації, визначеної пунктом 40 цих особливостей, не проводить оцінку такої тендерної пропозиції та визначає таку тендерну пропозицію найбільш економічно вигідною. Протокол розкриття тендерних пропозицій формується та оприлюднюється відповідно до частин третьої та четвертої статті 28 Закону.
Замовник розглядає таку тендерну пропозицію відповідно до вимог статті 29 Закону (положення частин другої, п`ятої - дев`ятої, одинадцятої, дванадцятої, чотирнадцятої, шістнадцятої, абзаців другого і третього частини п`ятнадцятої статті 29 Закону не застосовуються) з урахуванням положень пункту 43 цих особливостей. Замовник розглядає найбільш економічно вигідну тендерну пропозицію учасника процедури закупівлі відповідно до цього пункту щодо її відповідності вимогам тендерної документації.
Матеріали справи та відкриті відомості веб-сайту публічних закупівель (https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2024-09-30-002780-a#purchase_information) свідчать, що участь у процедурі закупівлі «Комплекти мультимедійного обладнання для навчальних кабінетів 5-6 класів НУШ» UA-2024-09-30-002780-a взяв участь один учасник – Товариство з обмеженою відповідальністю «Соуріс», надавши тендерну пропозицію з вартістю відповідного обладнання 11 772 039,00 грн, який відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій від 08.10.2024 був визнаний таким, що відповідає кваліфікаційним критеріям та якому 14.10.2024 системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір на підставі протоколу від 14.10.2024 уповноваженої особи Замовника про намір укласти договір (https://public-docs.prozorro.gov.ua/get/9ec7cf0f553a4337b957388ea3cedbb3?Signature=5uzZTCHEYHX%2BaoJJI27yoHrBI7lixnluvIQ7gDxCnqDrl%2FEhwy0t40s%2B8ntEhPn3Ajp5pLYY5pFTlhDWOLnrBQ%3D%3D&KeyID=52462340).
За встановленими у справі обставинами, як наслідок проведеної позивачем 2 закупівлі з відповідачем було укладено Договір поставки №576 від 30.10.2024, законність внесення змін до якого в частині продовження терміну поставки та покращення якості предмета закупівлі прокурором поставлено під сумнів у цій справі.
Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України (надалі – ГК України) передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписами ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Згідно з п.п. 3, 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю та/або продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Відповідні положення містяться також у підпунктах 3, 4 пункту 19 Особливостей, за змістом яких істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10, 13 (крім підпунктів 13, 15 та 26 пункту 13 цих особливостей, крім договору про закупівлю, зазначеного в абзацах другому, третьому частини першої статті 41 Закону), 80, 86, 88, 89, 91 цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю та/або продовження строку дії договору про закупівлю та/або строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Означені умови знайшли своє відображення також й у підп. 3, 4 п. 14.2. укладеного позивачем 2 та відповідачем Договору.
Прокурор, звертаючись з даним позовом до Господарського суду, стверджує про недійсність додаткових угод № 1 від 11.11.2024 та № 2 від 15.11.2024 до Договору з підстав порушення п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», п.п. 4 п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 за №1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування», зазначаючи, що продовження строку виконання зобов`язань з поставки відбулося без встановлених на те Законом України «Про публічні закупівлі» та Особливостей підстав, а додаткова угода №2 від 15.11.2024 підлягає визнанню недійсною як похідна від додаткової угоди №1 від 11.11.2024.
Таким чином, з огляду на підстави заявленого прокурором позову встановленню підлягають обставини внесення сторонами Договору поставки № 576 від 30.10.2024 змін до істотних умов даного Договору та наявність/відсутність підстав для зміни істотних умов Договору, що передбачені п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», п.п. 4 п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 за №1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування».
Згідно з ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.ч. 1-3 ст. 180 ГК України).
Як свідчать матеріали справи при укладенні Договору поставки № 576 від 30.10.2024 сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов для даного виду договорів (предмет, ціна, строк дії), а також зміст Договору поставки № 576 від 30.10.2024 свідчить про досягнення його сторонами згоди щодо усіх істотних умов, визначених Замовником (позивачем) у тендерній документації, зокрема й щодо вимог до предмета закупівлі (технічні, якісні та кількісні характеристики), які відповідно до п. 6 Розділу 3 Тендерної документації (https://public-docs.prozorro.gov.ua/get/4cda7f890c694371aa8f1f2cf82e8648?Signature=HggjTLk28X3RedSGkrU7asP4hcZ8f2mpMWg2Vhch09XWf39zDSovfe1x7cg90nPteTNnXhdobtMwfrhAP7I4Cw%3D%3D&KeyID=52462340) зазначені у Додатку 2 до цієї тендерної документації.
За змістом означеного Додатку 2 (https://public-docs.prozorro.gov.ua/get/f68e9d434d024e43bbda75cf52471103?Signature=bHeSCEPwsKeFS%2BxTzIECBTyxlbMorYAu8bMrizEYXKU%2FNvXPsiyoSR4QHOonsJdtCbiJvuPq%2BETdK8kVcM5wDA%3D%3D&KeyID=52462340) визначено технічні вимоги до комплектів мультимедійного обладнання за Типом 1 (мультимедійний проектор з короткофокусним об`єктивом) та Типом 3 (інтерактивна панель з OPS модулем та мобільною стійкою) із зазначенням технічних характеристик та мінімальних параметрів кожного Типу окремо.
Позатим, за встановленими у справі обставинами 30.10.2024 після укладення позивачем 2 та відповідачем Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Соуріс» звернулося Управлінням освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради з листом від 25.10.2024 за №1/1/10 «Щодо покращення предмету закупівлі», у якому повідомив про можливість покращення якості предмета закупівлі, а саме Типу 3 (Star Board 75" TE-YL5-75 (IFPD-YL5-75AOC) на іншу панель цього ж виробника того ж модельного ряду, але з кращими технічними характеристиками - Star Board 75" TE-YL5Х-75 (IFPD-YL5Х-PRO75) без збільшення ціни закупівлі, долучивши до означеного листа порівняльну таблицю, з якою вбачається суттєве покращення таких характеристик інтерактивної панелі, як сумарна потужність динаміків, кількість USB портів, наявність додаткового порту (COAXIAL SPDIF), потужність процесора, оперативної та внутрішньої пам`яті.
В подальшому, листом від 06.11.2024 №2/1/1/11 Постачальник просив у зв`язку із схваленням пропозиції щодо покращення якості закупівлі продовжити термін поставки по Договору до 30.11.2024 у зв`язку з тим, що відповідна заміна потребує додаткового часу на відпуск товару, складські переміщення, логістичні часові втрати, компонування, настройки комп`ютерних модулів, встановлення програмного забезпечення та відповідно до протоколу засідання гуманітарної ради виконавчого комітету Мукачівської міської ради №52/2024 від 11.11.2024 було погоджено відповідне продовження строку дії Договору до 30.11.2024 у зв`язку з покращенням предмета закупівлі.
З урахуванням наведеного, додатковою угодою №1 від 11.11.2024 до Договору сторонами змінено (продовжено) строк (термін) поставки товару Постачальником за договором, продовживши такий строк на двадцять днів з 10.11.2024 до 30.11.2024 шляхом викладення у новій редакції п. 1.1. Договору, а відповідно до додаткової угоди №2 від 15.11.2024 до Договору внесено зміни у частині заміни мультимедійного обладнання у зв`язку з його покращенням.
Визначаючись з підставністю заявленого прокурором позову, суд враховує, що нормами п.п. 3, 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», п.п. 3, 4 п. 19 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 за №1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» не визначено конкретного переліку документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричиняють продовження договору до закупівлю, а єдиною умовою, яка законодавцем унеможливлює як внесення змін в договір у частині продовження строку виконання зобов`язань, так і покращення якості предмета закупівлі є збільшення, у зв`язку з цим, суми, визначеної в договорі про закупівлю.
За таких обставин, слід у кожному конкретному випадку досліджувати виняткові обставини, що слугували підставою продовження такого строку.
При цьому, матеріали справи свідчать, що підставою внесення змін до Договору в частині продовження строку поставки (додаткова угода №1 від 11.11.2024 до Договору) слугували листи Постачальника від 25.10.2024 за №1/1/10 «Щодо покращення предмету закупівлі» (з долученою порівняльною таблицею покращеного Типу 3 мультимедійного обладнання) та від 06.11.2024 №2/1/1/11 «Щодо продовження термінів» та із зазначенням, що відповідне покращення потребує додаткового часу на відпуск товару, складські переміщення, логістичні часові втрати, компонування, настройки комп`ютерних модулів, встановлення програмного забезпечення.
Означена пропозиція була підтримана Замовником (протокол засідання гуманітарної ради виконавчого комітету Мукачівської міської ради №52/2024 від 11.11.2024), а відтак, суд погоджується з аргументами позивачів та відповідача, що у спірних правовідносинах підтверджується наявність відповідних обставин, що слугували підставою для продовження строку (терміну) поставки, позаяк юридично значимі дії сторін, які передували укладенню сторонами Договору додаткових угод до нього безумовно свідчать про узгодження їх наміру внесення змін до договору в частині покращення якості предмета закупівлі, що в свою чергу, об`єктивно потребує для Постачальника додаткового часу, пов`язаного з логістичним переміщенням зміненого товару, його настроювання відповідачем безпосередньо у навчальних закладах після доставки тощо.
При цьому, як зміст наведених вище листів відповідача, так і подальші конклюдентні дії позивача 2 щодо погодження на гуманітарній раді питання продовження строку поставки у зв`язку з покращенням якості закупівлі та подальше укладення оспорюваних прокурором додаткових угод підтверджують ту обставину, що підставою продовження строку поставки було саме покращення якості предмета закупівлі, а саме по собі обґрунтування прокурора про відсутність у тексті додаткової угоди №1 від 11.11.2024 до Договору зазначення про підставу такого продовження за встановлених у справі обставин не може слугувати підставою її недійсності.
В даному випадку суд враховує також фактичне досягнення мети закупівлі UA-2024-09-30-002780-a в частині поставки в навчальні заклади Мукачівської територіальної громади відповідно до Додатку №2 до Договору комплектів мультимедійного обладнання відповідно до Додатку №1 до Договору (Специфікації) з його значно покращеними характеристиками (накладні №М-П-6.1-10-Н від 12.12.2024, №М-Д-6.2-10-Н від 12.12.2024, Акти приймання-передачі від 12.12.2024) та без збільшення ціни закупівлі, що у спірних правовідносинах в повній мірі відповідає таким принципам публічних закупівель як максимальна економія, ефективність та пропорційність, запобігання корупційним діям і зловживанням.
Невідповідними суд вважає також аргументи прокурора про порушення при укладенні додаткових угод таких принципів публічних закупівель як добросовісна конкуренція серед учасників, відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель, не дискримінація учасників та рівне ставлення до них, об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі, позаяк за встановленими у справі обставинами у закупівлі UA-2024-09-30-002780-a взяв участь лише один учасник – відповідач у справі, а обставини недійсності додаткових угод прокурором не пов`язуються з порушенням самої процедури закупівлі та не є предметом судового розгляду у цій справі.
Відхиляються судом також твердження прокурора про відсутність форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах з посиланням на порядок їх оформлення відповідно до п.п. 9.1.-9.7. Договору, позаяк за встановленими у справі обставинами продовження строку поставки сторонами Договору не пов`язувалося з наявністю форс-мажорних обставин, а відтак, наведені аргументи прокурора взагалі не стосуються обставин укладення оспорюваних додаткових угод, правовою підставою для укладення яких була, як встановлено судом, - необхідність покращення якості предмета закупівлі.
Критично оцінюються судом також зазначені прокурором у письмових поясненнях від 24.07.2026 доводи щодо проведення засідання гуманітарної ради виконавчого комітету Мукачівської міської ради №52/2024 від 11.11.2024 та укладення додаткової угоди №1 від 11.11.2024 до Договору вже після закінчення строку поставки (10.11.2024), позаяк 10 листопада 2024 року є вихідним днем (неділя), а відтак, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України встановлений в первісній редакції пункту 1.1. Договору строк постачання мультимедійного обладнання для відповідача спливав саме 11 листопада 2024 року.
За позицією суду також не має правового значення в даному разі невнесення сторонами Договору змін до 5.11. Договору, яким додатково (крім п. 1.1.) встановлювався строк поставки до 10.11.2024, позаяк в спірному випадку, уклавши хронологічно пізніше за Договір додаткову угоду №1 від 11.11.2024 позивач 2 та відповідач вчинили юридично значимі дії, спрямовані на продовження строку поставки, а сама по собі відсутність змін в такому разі до п. 5.11. Договору не може свідчити про недійсність додаткової угоди №1 загалом.
Суд враховує також, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці зазначає, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Kutic v. Croatia, заява №48778/99, пункт 25). Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним.
Відхиляються судом також аргументи прокурора про те, що додаткова угода №2 від 15.11.2024 до Договору є похідною від додаткової угоди №1 від 11.11.2024 до Договору, позаяк її зміст свідчить про зміну умов Договору в частині покращення якості предмета закупівлі (п. 3 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», п. 3 п. 19 Особливостей) та, відповідно, підстави недійсності такої додаткової угоди повинні бути обґрунтовані прокурором окремо на предмет неможливості внесення таких змін або наявність порушень законодавства при відповідних змінах договору про закупівлю.
З урахуванням наведеного, доводи прокурора про недійсність додаткових угод № 1 від 11.11.2024 та № 2 від 15.11.2024 до Договору поставки № 576 від 30.10.2024 спростовуються наявними матеріалами справи та дослідженими судом доказами, зміни строку поставки товару за даним Договором за встановленими судом обставинами мали місце за наявності документально підтверджених обставин, а відтак, у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними таких додаткових угод належить відмовити.
Щодо вимог про стягнення пені та штрафу.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, тут і надалі – ГК України в редакції на час існування спірних правовідносин).
Приписами ч. 2 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Пунктом 8.3. Договору визначено, що за порушення строку поставки Товару або строку заміни неякісного (невідповідного) Товару на якісний (відповідний) в гарантійний період Постачальник на вимогу Замовника сплачує пеню у розмірі 1 % вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язань, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вказаної вартості. 
Як вбачається з зазначеного прокурором в позові розрахунку, пеня в сумі 3 649 332,09 грн нарахована прокурором за порушення строку поставки терміном в 31 календарний день (з 11.11.2024 по 12.12.2024) та, окремо, за прострочення терміну поставки на 30 календарних днів нараховано 824 042,73 грн штрафу.
При цьому, з урахуванням підтвердження судом дійсності внесених до Договору змін в частині продовження строку поставки (до 30.11.2024) та беручи до уваги, що 30.11.2024 є неробочим днем (суботою), суд враховує приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України, за якими якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Таким чином, суд висновує, що поставка за Договором повинна була бути здійснена відповідачем в строк до 02 грудня 2026 року, а відтак, з урахуванням того, що фактичними доказами у справі підтверджується здійснення поставки мультимедійного обладнання за договором лише 12 грудня 2026 року (накладні №М-П-6.1-10-Н від 12.12.2024, №М-Д-6.2-10-Н від 12.12.2024, Акти приймання-передачі від 12.12.2024), слід дійти висновку про часткове підтвердження доводів прокурора про наявність у відповідача прострочення зобов`язання з поставки у період з 03.12.2024 року по 11.12.2024 року.
Відхиляються судом, при цьому, заперечення відповідача щодо фактичного здійснення поставки раніше, неможливості в один день здійснити поставку та налаштування відповідного мультимедійного обладнання у всі 29 навчальних закладів Мукачівської територіального громади відповідно до Додатку №2 до Договору, позаяк положеннями п. 5.7. Договору факт здійснення поставки та передачі Товару прямо пов`язується з підписанням видаткової накладної на товар та акту приймання-передачі, а доказів повідомлення Постачальником Замовника про дату, обсяг та орієнтовний час поставки Товару раніше, як це визначено у п. 5.3. Договору суду не надано.
Суд погоджується з аргументацією Товариства про неможливість a priori фізично в один день здійснити поставку усього обладнання у всі 29 навчальних закладів Мукачівської територіального громади відповідно до Додатку №2 до Договору, здійснити його монтаж та налаштування, водночас, за відсутності будь-яких доказів на підтвердження іншої дати поставки, в цілях вирішення спору суд враховує виключно дату, яка зазначена на первинних документах щодо виконання Договору (накладних, актах). 
Водночас, вказана обставина судом враховується при визначенні розміру пені, яку слід стягнути з відповідача.
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що розмір нарахованої відповідачу пені за порушення строків поставки відповідно до п. 8.3. Договору (1 % вартості Товару за кожен день прострочення) за період з 03.12.2024 о 11.12.2024 становить 1 059 483,51 грн, а правові підстави для стягнення штрафу відповідно до п. 8.3. Договору за прострочення, яке триває 9 днів, - відсутні.
Водночас, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені суд враховує наступне. 
Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Згідно з частинами першою, другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК України.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Так, статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто, неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
У тій же постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною ж третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №924/243/19).
Суд зауважує, що судова практика щодо застосування вказаних норм ГК України та ЦК України наразі є усталеною (див. зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 923/587/20, від 01.10.2020 у справі № 904/5610/19, від 02.12.2020 у справі № 913/698/19, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 03.03.2021 у справі № 925/74/19, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18, від 19.01.2021 у справі № 920/705/19, від 27.01.2021 у справі № 910/16181/18, від 31.03.2020 у справі № 910/8698/19, від 11.03.2020 у справі № 910/16386/18, від 09.07.2020 у справі № 916/39/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20, від 13.04.2021 у справі № 914/833/19, від 22.06.2021 у справі № 920/456/17 від 03.04.2024 у справі №924/706/23 та багато інших) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236 - 238 ГПК України).
Так, стаття 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Водночас, суд зазначає, що на підставі частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, зокрема, з власної ініціативи може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду 15.02.2023 у справі №920/437/22, від 13.07.2022 у справі №925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 29.05.2023 у справі №904/907/22, від 20.12.2023 у справі №916/2263/22.
Як встановлено судом, пеня в сумі 1 059 483,51 грн нарахована, виходячи зі змісту положень п. 8.3. Договору за період прострочення у 9 календарних днів (03.12.2024 – 11.12.2024), два з яких є вихідними днями та становить сукупно майже 10% вартості мультимедійного обладнання з поставки якого відповідачем допущено прострочення, а сам розмір встановленої у п. 8.3. Договору пені (1% вартості товару) в десять разів перевищує визначений у ч. 2 ст. 231 ГК України розмір пені, який нараховується за порушення строків виконання зобов`язання в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.
При цьому, за встановленими вище обставинами, відповідачем зобов`язання з поставки товару було виконано у повному обсязі, відповідне виконання було прийняте позивачем 2 як належне, а дата підписання сторонами Договору накладних та актів (12.12.2024) за умовами договору хоч і є належним підтвердженням виконання саме у цей день відповідачем зобов`язання з поставки, проте оцінюється судом з урахуванням фактичної неможливості для відповідача в один день здійснити поставку, монтаж і налаштування 83 комплектів мультимедійного обладнання у 29 закладів освіти Мукачівської територіальної громади, які розташовані в різних населених пунктах Мукачівського району.
Суд також приймає до увагу, що позивачами не доводиться, а навпаки, заперечується наявність в них будь-яких матеріальних збитків чи інших витрат (втрат), пов`язаних з простроченням виконання зобов`язань відповідачем з поставки товару на 9 календарних днів, а зміст пояснень Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради свідчить про відсутність в нього будь-яких вимог про стягнення пені з ТОВ «Соуріс» як це визначено у п.п. 8.3., 8.11. Договору.
З урахуванням наведеного, судом встановлено явну неспівмірність нарахованої відповідачу пені за період прострочення у 9 календарних днів (03.12.2024 – 11.12.2024), два з яких є вихідними днями та становить сукупно майже 10% вартості мультимедійного обладнання та стягнення якої в повному обсязі a priori не може вважатися пропорційним допущеному відповідачем порушенню умов Договору, не відповідає принципам розумності, справедливості та, по суті, виступає каральною санкцією для боржника у зобов`язанні (відповідача у справі), покладаючи на нього несправедливо непомірний тягар, який є невідповідним обсягу порушеного зобов`язання та замість стимулювання до виконання зобов`язання Постачальником може виступати джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків Замовника, якому, очевидно, стає невигідним належне виконання основного зобов`язання боржником та який фактично сам відмовляється від права нараховувати таку пеню.
При вирішенні питання стягнення з відповідача нарахованої прокурором пені суд зважає також й на ту обставину, що право нарахування такої пені виникло на підставі пункту 8.3. Договору, укладеного внаслідок публічної закупівлі, що з урахуванням приписів ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» виключає можливість відступу від пропонованих Замовником закупівлі умов договору та, відповідно, обмежує право Постачальника на реалізацію права на свободу договору в частині визначення його умов на власний розсуд, зокрема, й щодо встановлення обов`язку сплачувати пеню за порушення строків поставки в явно неспівмірному розмірі як з обсягом простроченого зобов`язання, так і з положеннями закону (ч. 2 ст. 231 ГК України), позаяк розмір пені в цьому разі в десять разів перевищує визначений законодавцем розмір, який нараховується за порушення строків виконання зобов`язання в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.
Суд вкотре зауважує, що неустойка має компенсаційний, а не каральний характер, а відтак, з огляду на виконання відповідачем зобов`язання з поставки, незначний період прострочення відсутність (фактичне заперечення наявності) в позивача 2 доведених перед судом збитків (втрат), завданих простроченням виконання такого зобов`язання відповідачем, суд вважає за справедливе, пропорційне і таке, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, наведеним вище критеріям та з урахуванням розумного балансу приватних та публічних інтересів сторін у справі, принципу пропорційності, зменшити розмір пені до 5% від її нарахованого розміру, що за підрахунками суду становить 52 974,17 грн, які й слід стягнути з відповідача на користь позивача 2, а в іншій частині позовних вимог прокурора щодо стягнення пені слід відмовити. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А. пункт 29).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають до часткового задоволення судом.
Розподіл судових витрат.
Судові витрати по сплаті судового збору на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на прокуратуру та відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без урахування вимог про стягнення пені, яка зменшена судом, позаяк судовий збір у цій частині за правилами ч. 9 ст. 129 ГПК України покладається на відповідача у справі).
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 221, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соуріс» (88000, м. Ужгород, вул. Мальовнича, буд. 9, офіс 2, код ЄДРПОУ 44328764) на користь Управління освіти, культури, молоді та спорту Мукачівської міської ради (89600, м. Мукачево Закарпатської області, вул. Олександра Духновича, буд. 2, код ЄДРПОУ 02143413) 52 974,17 грн (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят чотири гривні 17 копійок) пені.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соуріс» (88000, м. Ужгород, вул. Мальовнича, буд. 9, офіс 2, код ЄДРПОУ 44328764) на користь Закарпатської обласної прокуратури (88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2А, код ЄДРПОУ 02909967) 12 713,80 грн (дванадцять тисяч сімсот тринадцять гривень 80 копійок) в повернення сплаченого судового збору
4. В решті позову - відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного Господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 30 липня 2026 року.

Суддя Р.М Лучко