Справа № 522/2293/26-Е
Провадження № 2/522/5620/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Лахматової С.В.,
розглянувши у підготовчому засіданні в м. Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Приморської окружної прокуратури м. Одеси, поданої заступником керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси Великодним Дмитром Вадимовичем, в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у якій позивач просить:
визнати недійсним договір дарування № 5396 від 15.11.2023 машиномісця № 221 площею 14 кв.м (яке розташоване по АДРЕСА_1 ), укладений між ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 );
усунути перешкоди у користуванні територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою площею 14 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 , шляхом скасування реєстрації та припинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) на машиномісце № НОМЕР_3 , розташоване по АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 52540847) із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна РН 721391151101; 
усунути перешкоди у користуванні територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою площею 14 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ) повернути земельну ділянку площею 14 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 , територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.
стягнути з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову та інші судові витрати.
Позовна заява обґрунтована тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (№ 24245469 від 08.09.2015) державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Д.С. зареєстроване право власності на машиномісце № НОМЕР_3 , як на об`єкт нерухомості, розташований у будинку АДРЕСА_1 , а реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області видане свідоцтво про право власності на спірний об`єкт № НОМЕР_4 від 10.09.2015 року. Зазначене машиномісце не перебуває у житловому будинку, не було побудовано, як об`єкт нерухомості, а розташоване на земельній ділянці, без чіткого визначення її меж, присвоєння кадастрового номеру, не є об`єктом нерухомого майна, не наділене індивідуальними ознаками, а тому не може бути об`єктом цивільних прав та не підлягає державній реєстрації. Фактично воно перебуває на земельній ділянці, яка не має кадастрового номера, її межі не встановлені в установленому законом порядку, відомості щодо неї не внесені до Державного земельного кадастру. Постановою Одеського апеляційного суду від 03.12.2024 позов Приморської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Обслуговуючий кооператив «Шлях», про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору та звільнення земельної ділянки задоволено частково: визнано протиправним та скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича (індексний номер №24245469 від 08.09.2015), на підставі якого за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_3 , площею 14 кв. м, розташоване за адресою – АДРЕСА_2 ; визнано незаконним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_4 , видане 10.09.2015 Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_3 , площею 14 кв.м, розташоване за адресою - АДРЕСА_2 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу № 438 від 22.04.2016 машиномісця №221, площею 14 кв. м, яке розташоване за адресою - АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; зобов`язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, площею 14 кв.м, яка розташована за зазначеною адресою. ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 15.11.2023 здійснив відчуження машиномісця на користь ОСОБА_1 . Зазначене відчуження відбулося під час розгляду справи № 522/7679/20 в суді, про що не могло бути невідомо дарувальнику машиномісця, оскільки останній був безпосередньо учасником справи. Наразі спірне машиномісце зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі рішення по державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 70232378 від 15.11.2023, номер запису про право власності: 52540847. Оскільки ОСОБА_2 незаконно набув право власності на машиномісце, яке не є об`єктом нерухомості та не може бути об`єктом цивільних правовідносин, а фактично являє собою земельну ділянку зі здійсненним поліпшенням у вигляді асфальтного покриття, то укладений ним із ОСОБА_1 договір дарування підлягає визнанню недійсним. Укладання 15.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору дарування машиномісця № НОМЕР_3 площею 14 кв м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , має на меті не дійсне відчуження спірного машиномісця, а ухилення від фактичного повернення майна та виконання рішень суду у справі № 522/7679/20, у разі задоволення позовних вимог Приморської окружної прокуратури м. Одеси. Існуюча реєстрація на спірну земельну ділянку під виглядом незаконної реєстрації на машиномісце, як на об`єкт майнових прав, порушує права власника земельної ділянки – територіальної громади м. Одеси, оскільки у випадку невжиття заходів до скасування незаконної реєстрації, до відповідача ОСОБА_1 переходить й право постійного користування земельною ділянкою, на якій він розташований.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані для розгляду головуючому судді Чорнусі Ю.В.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2026 відкрите провадження у цивільній справі за позовною заявою Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Цивільна справа призначена до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 07.05.2026.
20.03.2026 до суду через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_2 , який також діє як представник ОСОБА_1 , надійшла заява про визнання вимог позивача, у якій заявник зазначив, що 03.12.2024 Одеський апеляційний суд виніс постанову у справі №522/7679/20. ОСОБА_2 виконані всі вимоги позивача: - звільнено земельну ділянку (машиномісце № НОМЕР_3 ), відшкодовано витрати в повному обсязі, про що було повідомлено Приморську окружну прокуратуру м. Одеси 06.02.2025 року і направляю квитанцію про сплату на користь Одеської обласної прокуратури судового збору – 10562,55 гривень. ОСОБА_1 також погоджується з визнанням недійсним договору купівлі-продажу № 438 від 22.04.2016 машиномісця № 221 площею 14 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 (код НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) і як наслідок цього визнає недійсним договір дарування від 15.11.2023 на її користь. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не претендують в майбутньому на володіння, користування чи розпорядження вказаною земельною ділянкою і машиномісцем № НОМЕР_3 і згодні на вимоги позивача і його представника. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2026 відкрите провадження у цивільній справі за позовною заявою Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Цивільна справа призначена до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 07.05.2026.
20.03.2026 до суду через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_2 , який також діє як представник ОСОБА_1 , надійшла заява про визнання вимог позивача, у якій заявник зазначив, що 03.12.2024 Одеський апеляційний суд виніс постанову у справі №522/7679/20. ОСОБА_2 виконані всі вимоги позивача: - звільнено земельну ділянку (машиномісце № НОМЕР_3 ), відшкодовано витрати в повному обсязі, про що було повідомлено Приморську окружну прокуратуру м. Одеси 06.02.2025 року і направляю квитанцію про сплату на користь Одеської обласної прокуратури судового збору – 10562,55 гривень. ОСОБА_1 також погоджується з визнанням недійсним договору купівлі-продажу № 438 від 22.04.2016 машиномісця № 221 площею 14 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 (код НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) і як наслідок цього визнає недійсним договір дарування від 15.11.2023 на її користь. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не претендують в майбутньому на володіння, користування чи розпорядження вказаною земельною ділянкою і машиномісцем № 221 і згодні на вимоги позивача і його представника. 
У підготовче засідання 07.05.2026 з`явились представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси – Жигун І.В., представник Одеської міської ради - Славинський А.Ю., Ткачук Петров Михайлович, який діяв у власних інтересах та у якості представника ОСОБА_1 . Представники Приморської окружної прокуратури м. Одеси та Одеської міської ради підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, ОСОБА_2 підтримав подану 20.03.2026 заяву про визнання позову. Враховуючи визнання позову, сторони не заперечували проти розгляду справи по суті у цьому ж засіданні.
На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 07.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 18.05.2026.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2026 поновлено судовий розгляд цивільної справи № 522/2293/26-Е за позовною заявою Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Підготовче засідання у справі призначити на 18.06.2026.
У судове засідання 18.06.2026 з`явились представник Приморської окружної прокуратури м. Одеси – Жигун І.В., ОСОБА_2 , який діяв у власних інтересах та у якості представника ОСОБА_1 . Представник Одеської міської ради не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представники Приморської окружної прокуратури м. Одеси підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, ОСОБА_2 підтримав подану 20.03.2026 заяву про визнання позову. Суд з`ясував обставини справи, з метою яких поновлювався судовий розгляд.
На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 18.06.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 26.06.2026.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.
Частинами 1-2, 4 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 215 ЦК України).
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 2015 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).
Відповідно до ч. 1-2 ст. 78 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 ЗК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Згідно з ч. 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельних ділянок здійснюється:
у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;
шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;
шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;
шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;
за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (ч. 3 ст. 79-1 ЗК України).
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч. 5 ст. 79-1 ЗК України).
Згідно ч. 7 ст. 79-1 ЗК України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Відповідно до ч. 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
За ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. За ч. 2 цієї статті у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно зі ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Суд встановив, що 15.11.2023 ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) уклали договір дарування, відповідно до умов якого дарувальник ОСОБА_2 передав безоплатно в дарунок, а обдаровувана ОСОБА_1 прийняла у власність машиномісце № НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі – нерухомість), загальною площею 14,0 кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 721391151101. 
Договір дарування від 15.11.2023 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. та зареєстрований у реєстрі за № 5396.
У пункті 2 договору дарування зазначено, що вказана нерухомість належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л. 22.04.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за Ле438 (серія та номери бланків: НАЇ 528828-528830). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. 15.11.2023 року, номер інформаційної довідки: 354516681, право власності на вказану нерухомість зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцькою М.Л. 22.04.2016 року на ім`я ОСОБА_2 , номер запису про речове право (право власності): 14335375.
У пункті 7 договору дарування від 15.11.2023 зазначено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 .
Згідно пункту 10 договору дарування від 15.11.2023 право власності на відчужувану нерухомість у обдаровуваного(ої) виникає з моменту прийняття дарунку обдаровуваним(ою)та з дня державної реєстрації права власності за цим договором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право власності на відчужувану нерухомість за цим договором підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 450523003 від 04.11.2025, 07.09.2015 було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна – машиномісце № НОМЕР_3 , загальною площею 14 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , підстава: відомості за результатом розгляду, серія та номер: б/н, виданий 07.09.2015, видавник: -; документи заявника (оригінали та копії), серія та номер: б/н, виданий 07.09.2015, видавник: ОСОБА_3 ; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2015, видавник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НОВЕ БТІ"; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 882/м, виданий 18.08.2015, видавник: ОСОБА_3 ; договір про викуп паю машиномісця, серія та номер: 800/м, виданий 18.08.2015, видавник: ОСОБА_3 ; довідка, серія та номер: 364134/1, виданий 21.08.2015, видавник: юридичний департамент Одеської міської ради.
22.04.2016 право власності на вказаний об`єкт було зареєстровано за ОСОБА_2 , документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 438, виданий 22.04.2016, видавник: Бєлостоцька Маргарита Леонідівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29431936 від 27.04.2016 09:11:14, приватний нотаріус Бєлостоцька Маргарита Леонідівна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл. Документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 438, виданий 22.04.2016, видавник: Бєлостоцька Маргарита Леонідівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу.
Тобто, ОСОБА_2 набув право власності на машиномісце № НОМЕР_3 , загальною площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_3 22.04.2016.
У подальшому, 15.11.2023, право власності на вказаний об`єкт було зареєстровано за ОСОБА_1 . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70232378 від 15.11.2023 15:28:09, приватний нотаріус Таранська Аліна Миколаївна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл. Документи, подані для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер: р№5396, виданий 15.11.2023, видавник: Таранська А.М., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70232378 від 15.11.2023 15:28:09, приватний нотаріус Таранська Аліна Миколаївна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.
Тобто, ОСОБА_1 набула право власності на машиномісце № НОМЕР_3 , загальною площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору, укладеного дарування, укладеного з ОСОБА_2 15.11.2023.
Постановою Одеського апеляційного суду від 03.12.2024 у справі № 522/7679/20:
визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашнік Дмитра Сергійовича (індексний номер № 24245469 від 08.09.2015) на підставі якого за ОСОБА_3 (код НОМЕР_5 ) зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № 221 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;
визнано незаконним свідоцтво про право власності, серія таномер: НОМЕР_4 , видане 10.09.2015 Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна на об?єкт нерухомого майна - машиномісце № 221 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;
визнано недійсним договір купівлі-продажу № 438 від 22.04.2016 машиномісця № 221 площею 14 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 (код НОМЕР_5 ) та ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 );
зобов?язано ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) звільнити земельну ділянку площею 14 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
Тобто, рішенням суду, яке набрало законної сили визнано недійсним договір купівлі-продажу, № 438 від 22.04.2016 машиномісця № 221 площею 14 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності на машиномісце № НОМЕР_3 , та зобов?язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку площею 14 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 . А також визнано незаконним свідоцтво про право власності, серія таномер: НОМЕР_4 , видане ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна на об?єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_3 , та визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого за ОСОБА_3 (код НОМЕР_5 ) зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № 221 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
У постанові від 03.12.2024 у справі № 522/7679/20 Одеьский апеляційного суду встановив: 
«спірне машино-місце № НОМЕР_3 розміщене не у будинку, як то вказано у Договорі про порядок викупу паю машино-місця № 800/М від 18.08.2015 року, який став підставою для проведення первісної державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 , а розташоване на не виділеній в натурі земельній ділянці поза межами побудованого будинку, кадастровий номер та адреса якій не присвоєні. Земельна ділянка на АДРЕСА_2 , на якій розміщене спірне машино-місце № НОМЕР_3 Одеською міською радою не надавалась у користування ОСОБА_3 , однак останній її фактично використовував. Межі земельної ділянки в установленому законом порядку не встановлювалися, відомості щодо неї не внесені до Державного земельного кадастру. Спірне машино-місце фундаменту, стін, покрівлі не містить. 
Таким чином, встановлено, що спірне машино-місце № НОМЕР_3 не є вбудованою або побудованою спорудою, не знаходиться в побудованій будівлі, розташоване поза межами побудованого об`єкта нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, не наділене індивідуальними ознаками, оскільки у нього відсутні фундамент, стіни, покрівля, які є єдиними критеріями, за якими можна ідентифікувати машино-місце для його користувача. Єдиний критерій, який може ідентифікувати машино-місце для його володільця та користувача, це здійснена фарбою на асфальті, або іншим шляхом їх нумерація, межі машино-місця не встановлювалися повноважними органами. Тобто, фактично така нумерація та межі машино-місця встановлені безпосередньо самим відповідачем - ОСОБА_3 , про що останній не заперечує. Тому, спірне машино-місце не є об`єктом нерухомого майна, не може бути об`єктом цивільних прав та не підлягає державній реєстрації. (…)
(…) фактично машино-місце розташоване не у будівлі, а на вільній від забудови земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Одеси і нікому у користування не виділялася. Спірне машино-місце не є об`єктом нерухомого майна. Тому, колегія суддів приходить до висновку про визнання державної реєстрації права власності на спірне машино-місце незаконною та такою, що підлягає скасуванню. (…)
Оскільки, ОСОБА_3 незаконно набув право власності на машино-місце, яке розташоване на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси, спірне машино-місце не є об`єктом нерухомості та не може бути об`єктом цивільних правовідносин, то укладений ним із ОСОБА_2 договір купівлі продажу підлягає визнанню недійсним.»
Отже, рішенням суду, яке набрало законної сили також встановлено, що машиномісце № НОМЕР_3 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , не є об`єктом нерухомого майна, єдиний критерій, який може ідентифікувати машиномісця - це здійснена фарбою на асфальті, або іншим шляхом його нумерація, машиномісце знаходиться на вільній від забудови земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Одеси і нікому у користування не виділялася.
Вказані обставини не підлягаю доказуванню на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Враховуючи, що машиномісце № 221 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , не є об`єктом нерухомого майна, знаходиться на вільній від забудови земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Одеси і нікому у користування не виділялася, рішенням суду, яке набрало законної сили визнано незаконним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_4 , видане ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_3 , визнано недійсним договір купілві-продажу № 438 від 22.04.2016, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладений у подальшому ОСОБА_2 договір дарування машиномісця № НОМЕР_3 , який не є об`єктом нерухомого майна і не може бути об`єктом цивільних правовідносин, із своєю донькою – ОСОБА_1 також підлягає визнанню недійсним.
Суд також враховує, що оспорюваний договір дарування був укладений ОСОБА_2 після того, як до суду було пред`явлено позов першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах Одеської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Д.С., третя особа: обслуговуючий кооператив «Шлях» (далі-ОК «Шлях») про визнання противоправним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва, скасування записів, визнання недійсним договору, зобов`язання звільнити земельну ділянку, оспорюваний договір є безвідплатним та укладений з близьким родичем – донькою. 
Сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки укладення правочину з відчуження машиномісця ускладнювало виконання рішення у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу мащиномісця, укладеного ОСОБА_2 та про зобов`язання останнього звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, позовні вимоги у частині визнання недійсним договору дарування, укладеного 15.11.2023 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою 14 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 , шляхом скасування реєстрації та припинення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_1 на машиномісце № НОМЕР_3 , розташоване по АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 52540847) із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна 721391151101, суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
У статті 152 ЗК України зазначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіти земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення права; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. 
Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи є набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ.
Частиною 7 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Згідно п. 1 ч. 7 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про:
1) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора (про державну реєстрацію прав, про зупинення державної реєстрації прав, про залишення заяви без руху або про відмову в державній реєстрації прав), анулювання рішення територіального органу Міністерства юстиції України.
За наведеного правового регулювання вбачається, що наслідком визнання недійсним чи скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав є припинення відповідних прав.
Згідно з пунктом 30 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1127, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127) державна реєстрація прав може проводитися за заявою, поданою в електронній формі, в разі:
державної реєстрації прав, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок;
державної реєстрації прав на підставі судового рішення;
державної реєстрації речових прав, похідних від права власності.
Відповідно до п. 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 зазначила: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не для захисту права володіння, яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 71)).
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав(пункт «б» частини третьої статті 152 ЗК України).
Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)), зокрема заявити негаторний позов про демонтаж спорудженого на земельній ділянці об`єкта нерухомого майна.»
Оскільки у спірних правовідносинах право власності на спірну земельну ділянку не було зареєстроване за відповідачами, позивач обрав вірний спосіб захисту права – заявив негаторний позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Щодо позовної вимоги про закриття розділу у Державному реєстрі речлвих прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі:
1) знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості;
2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна;
3) виключення об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з проектної документації на будівництво у зв`язку із змінами проектної документації на будівництво;
4) скасування державної реєстрації земельної ділянки;
5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ;
6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
03.12.2024 набрало законної сили судове рішення – постанова Одеського апеляційного суду у справі № 522/7679/20, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на машиномісце № 221 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі якого було відкрито відповідний розділ. 
Наявність такого рішення згідно п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для закриття відповідного розділу Державного реєстру прав та відповідної реєстраційної справи. 
Верховний Суд у постанові від 08.05.2026 у справі № 212/5915/23, провадження № 61-4451св26 зазначив: «Слід також звернути увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 137, 138 постанови від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23), де зазначено, якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ).
Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що у зв`язку із подальшим відчуженням машиномісця № НОМЕР_3 та проведеною державною реєстрацією права власності на нього за ОСОБА_1 , закриття розділу щодо вказаного об`єкта на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 03.12.2024 є ускладненим.
Враховуючи те, що у спірних правовідносинах державна реєстрація права власності на машиномісце № 221 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке не є об`єктом нерухомого майна, призвела до фактичного безпідставного користування земельною ділянкою територіальної громади, яка нікому у користування не виділялась, при цьому спірне машиномісце не є об`єктом нерухомості та не може бути об`єктом спільних правовідносин, суд встановив недійсність правочинів, на підставі яких було набуто право власності на машиномісце № НОМЕР_3 , а також незаконність державної реєстрації на машиноміце № НОМЕР_3 , наявні підстави для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на машиномісце № НОМЕР_3 та закриття відповідного розділу.
Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 367/4128/16-ц (провадження № 61-21333св21) за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський», в якій прокурор просив витребувати земельну ділянку, оскільки вона відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме Національного природного парку «Голосіївський», вказано, що: «зайняття спірної земельної ділянки з порушенням норм ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця земельної ділянки».
У постанові від 19.11.2025 у справі № 179/2192/23, провадження № 61-8118св25, Верховний Суд дійшов такого висновку: «Оскільки мета позову у цій справі спрямована на усунення перешкод державі, яка не втратила володіння земельною ділянкою природно-заповідного фонду, у користуванні та розпорядженні останньою, вимога про повернення спірної земельної ділянки державі є належним способом захисту.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов в цілому обґрунтованого висновку про те, що право власності держави на спірну земельну ділянку природно-заповідного фонду має бути захищено у спосіб повернення земельної ділянки.»
Отже, позовна вимога про усунення перешкод у користуванні територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, є належним способом захисту права, та з огляду на встановлені обставини справи, підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 2 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи, що позивач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, наявні підстави для вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Інші 50 відсотків судового збору підлягають стягненню з відповідачів.
Повний текст рішення суду складений 30.07.2026, з урахуванням значної навантаженості та періоду перебування судді у щорічній відпустці.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 43, 133, 141, 142, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою – задовольнити частково.
Визнати недійсним договір дарування № 5396 від 15.11.2023, укладений між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) щодо машиномісця № 221, загальною площею 14,0 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 721391151101.
Усунути перешкоди у користуванні територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою загальною площею 14,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на машиномісце № НОМЕР_3 , загальною площею 14,0 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 721391151101, дата та час державної реєстрації: 07.09.2015 12:14:48; підстава: відомості за результатом розгляду, серія та номер: б/н, виданий 07.09.2015, видавник: -; документи заявника (оригінали та копії), серія та номер: б/н, виданий 07.09.2015, видавник: ОСОБА_3 ; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 19.08.2015, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нове БТІ»; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 882/м, виданий 18.08.2015, видавник: ОСОБА_3 ; договір про викуп паю машиномісця, серія та номер: 800/м, виданий 18.08.2015, видавник: ОСОБА_3 ; довідка, серія та номер: 364134/1, виданий 21.08.2015, видавник: юридичний департамент Одеської міської ради; відомості внесено до Реєстру: 10.09.2015 11:08:07, ОСОБА_4 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Одеська обл., індексний номер рішення: 24245469, із закриттям розділу у Державному реєстрі речвових прав на нерухоме майно на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 721391151101.
Усунути перешкоди у користуванні територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою загальною площею 14,0 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) повернути земельну ділянку загальною площею 14,0 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.
Зобов`язати Головне Управління Державної казначейської служби України в Одеської області (код ЄДРПОУ 37607526, адреса: Одеська область, м. Одеса, вулиця Садова, буд. 1 - А) повернути Приморській окружній прокуратурі м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради (ЄДРПОУ 03528552, м. Одеса, вул. Артура Савельєва, буд. 6) 50 % суми судового збору за подання позовної заяви до суду, тобто 3993,60 гривень (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривні 60 коп.), сплачених за платіжною інструкцією № 3575 від 24.12.2025 за реквізитами: одержувач: ГУК в Од. обл./Приморський р-н/22030101; ЄДРПОУ: 37607526, IBAN: UA UA268999980313111206000015758, призначення платежу: 101 03528552 0901010 2800 Суд. зб. за поз. Прим. окр. прок. м. Одеси в і/д в ос. ОМР до ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на користь Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради (ЄДРПОУ 03528552, м. Одеса, вул. Артура Савельєва, буд. 6) витрати з оплати судового збору у розмірі 1996,80 гривень (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто шість гривень 80 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради (ЄДРПОУ 03528552, м. Одеса, вул. Артура Савельєва, буд. 6) витрати з оплати судового збору у розмірі 1996,80 гривень (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто шість гривень 80 коп.).
Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 30.07.2026.

Суддя         Юлія ЧОРНУХА