ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7143/25  Номер провадження 22-ц/814/2191/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 02 лютого 2026 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (далі – ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому прохало стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» заборгованість у розмірі 182 539,50 грн, з яких: 29 900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 137 689,50 грн - заборгованість за процентами, 14 950,00 грн - штрафні санкції, судовий збір в сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29 880,93 грн.
Позов обґрунтований тим, що 02 липня 2024 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за № 1606827, додатки та додаткові угоди до якого є невід`ємними частинами та є обов`язковими до виконання їх сторонами.
Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачці, шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної картки № НОМЕР_1 , який відповідачка вказала під час укладення кредитного договору, кредитні кошти, відповідачка прийняла у власне користування грошові (кредитні) кошти, які зобов`язалася повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитним договором, а також, згідно пункту 6.4. кредитного договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживачка зобов`язана сплатити товариству штраф.
У порушення умов зобов`язання у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 182 539,50 грн, яка у добровільному порядку не погашена.
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 02 лютого 2026 року позов ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за № 1606827 у сумі 182 539,50 грн, з яких: 29 900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 137 689,50 грн - заборгованість за процентами, 14 950,00 грн - штрафні санкції.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» судовий збір в сумі 2 422,40 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Шевченківського районного суду міста Полтави від 02 лютого 2026 року не погодилася відповідачка та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, прохала суд рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 02 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вказує, що судом не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. 
Зауважує, що в матеріалах справи немає доказів на підтвердження перерахунку коштів на виконання умов договору.
Крім того, акцентує увагу, що розмір процентів, суперечить засадам цивільного законодавства та Закону України «Про захист прав споживачів» через свою непропорційність та неспівмірність.
Поряд з іншим, зазначає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто пеню, оскільки її нарахування є незаконним в силу дії Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, в інтересах якого діє представник – адвокат Барабаш В.В., просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне, обґрунтоване та мотивоване. 
Зауважує, що перерахування коштів підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» щодо успішності переказу кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , вказану відповідачкою під час укладення кредитного договору.
Вказує, що відповідачка зверталась до позивача з заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості по договору № 1606827 від 02 липня 2024 року, яким підтвердила наявність боргу та вказала, що не відмовляється від зобов`язань по договору.
Також акцентує увагу, що доводи стосовно несправедливих умов договору щодо процентів, які в декілька разів перевищують тіло кредиту не заслуговують на увагу, оскільки є суб`єктивними судженнями, які суперечать доказам, наявним в матеріалах справи, умовам договору та не відповідають актуальній судовій практиці Верховного Суду в аналогічних спорах та будуються на хибному трактуванні норм чинного законодавства. Проценти за користування кредитом були нараховані відповідно до умов кредитного договору, визначені сторонами добровільно під час укладення договору, нараховані в межах строку кредитування та підтверджені належним та допустимим розрахунком, який апелянтом не спростовано.
Крім того, позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000,00 грн.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
ОСОБА_1 подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Звертаючись до суду з відзивом на апеляційну скаргу позивач, крім іншого, порушував питання про розгляд справи за його відсутності.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом встановлено, що 02 липня 2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за № 1606827, додатки та додаткові угоди до якого є невід`ємними частинами та є обов`язковими до виконання їх сторонами.
Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачці кредитні кошти, відповідачка прийняла у власне користування грошові (кредитні) кошти, які зобов`язалася повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитним договором, а також, згідно пункту 6.4. кредитного договору, у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф.
Згідно пункту 1.1. договору № 1606827 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України – гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Пунктом 1.2. передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає: 29 900,00 грн. Тип кредиту – кредит.
Відповідно до пункту 1.3. строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується – графік платежів), первісна редакція якого наведена в додатку №1 до цього договору.
Згідно з пунктом 1.5. договору тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: 1.5.1. стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього договору.
Пунктом 1.6. передбачено, що мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Відповідно до пункту 2.1. договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів споживача для надання кредиту за цим договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття товариством рішення про надання кредиту споживачу. Якщо сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим договором, а у товариства не виникає прострочення кредитора.
Згідно з пунктом 2.2. договору сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 02 липня 2024 року або 03 липня 2024 року. У випадку, якщо товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання договору, а у наступний календарний день, графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в пункті 1.3 договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий графік платежів розміщується товариством в особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу споживача.
Як вбачається з матеріалів справи, вказаний кредитний договір був укладений в електронній формі, підписаний шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №01042024-2 від 1 квітня 2024 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»: 02 липня 2024 року 12:01:14 год на суму 29 900,00 грн. Номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 5d816389-3f2d-450e-9b79-967edebd52c2. Номер транзакції в системі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» – c41039aa9f1caab40ff40b922b5b408c Session ID – 025483092918. Сайт торгівця - http://selfiecredit.com.ua. Код авторизації – 774509. Банк-еквайр - АТ «ПУМБ». Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .
Згідно з розрахунком заборгованості за вказаним договором заборгованість у відповідачки становить 182 539,50 грн, яка складається із 29 900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 137 689,50 грн - заборгованість за процентами, 14 950,00 грн - штрафні санкції.
Відповідачка зверталася до позивача та просила зробити реструктуризацію заборгованості, зменшити борг і не здійснювати виконавчий напис.
Позиція апеляційного суду
Щодо укладення договору
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підставі частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частини першої та другої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Приписами статей 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частин першої, п`ятої-сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У пункті 52 постанови Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі 916/735/23 викладено висновок про те, що доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, але не виключно: судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.
З наданого, як додаток до позовної заяви, договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за № 1606827 вбачається, що він підписаний відповідачкою за допомогою введення одноразового ідентифікатора А227.
Для укладення вище вказаного договору відповідачка надала дані паспорта, РНКПП, та рахунок, на який позивач перерахував їй кошти, на виконання умов договору.
Факт перерахування коштів на виконання умов договору підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» щодо успішності переказу кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , вказану відповідачкою під час укладення кредитного договору.
Заперечуючи факт перерахування коштів відповідачка не надала доказів протилежного, при цьому в матеріалах справи є заява відповідачки, де остання зверталася до позивача з заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості за договором№ 1606827 від 02 липня 2024 року, яким, як правильно вказав суд першої інстанції, підтвердила наявність боргу та вказала, що не відмовляється від зобов`язань за договором, але просила зробити реструктуризацію заборгованості, зменшити борг і не здійснювати виконавчий напис. При цьому сам факт написання такої заяви, і, як наслідок, визнання укладеним кредитного договору та отримання коштів, відповідачкою не спростовує.
Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що матеріали справи містять достатні докази, що позивач надав кредитні кошти шляхом їх зарахування на картковий рахунок відповідачки, з даним висновком погоджується суд апеляційної інстанції, а доводи скаржниці про відсутність доказів перерахування коштів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Щодо розміру заборгованості
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
За правилами частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як правильно вказав суд першої інстанції, Законом № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено, що за договорами, укладеними починаючи з 24 січня 2024 року, кредитодавець має право здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, а споживач несе відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором та зобов`язаний сплатити неустойку за таке прострочення.
Отже, лише в період набрання чинності з 1 березня 2020 року по 24 січня 2024 року (30-й день включно з дня і Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
З наданого позивачем розрахуноку заборгованості вбачається, що останній був проведений з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування» та з дотримання вимог чинного законодавства України.
Отже, в цій частині доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає неспроможними. 
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржниці, що розмір відсотків за користування кредитом суперечить засадам цивільного законодавства та Закону України «Про захист прав споживачів» через свою непропорційність та неспівмірність.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно частини першої-другої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовами спірного договору про надання кредиту, що підписаний сторонами правочину, узгоджено, що сума кредиту (загальний розмір) складає: 29 900,00 грн;
строк кредиту - 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; тип процентної ставки – фіксована; Стандартна процентна ставка становить 1.5 % на день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього договору.
Як правильно вказала відповідачка, у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року по справі № 679/1103/23 зазначено, що відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій і другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальниці, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідачка не могла оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
З огляду на вищевказане, а також беручи до уваги доводи поданої відповідачкою апеляційної скарги, колегія суддів вбачає підстави для зміни рішення місцевого суду у частині розміру стягнутої заборгованості за нарахованими відсотками.
Відповідно, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що розмір заборгованості за процентами у сумі 137 689,50 грн, є надто завищеним та не підлягає до задоволенню, відповідно рішення в цій частині підлягає зміні.
Зважаючи на викладене вище з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за процентами у розмірі - 59 800,00 грн.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідачки підлягає частковому задоволенню, отже рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 02 лютого 2026 року, у частині визначення розміру заборгованості за процентами та в частині стягнення судового збору необхідно змінити. 
Відтак, позов ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за № 1606827 у сумі 104 650,00 грн, з яких: 29 900,00 грн -заборгованість за тілом кредиту, 59 800,00 грн - заборгованість за процентами, 14 950,00 грн -штрафні санкції.
Щодо судових витрат 
Щодо судових витрат зі сплати судового збору
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, відповідно, позовні вимоги задоволено на 76,00 % то із ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: зі сплати судового збору за подачу позову пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме – 1 841,02 грн, а за подачу апеляційної скарги з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 872,06 грн.
Щодо судових витрат на правничу допомогу
Щодо судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» просило стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 29 880,93 грн.
При цьому, представник відповідачки вважав такий розмір витрат значно завищеним, таким, що не відповідає категорії даної справи, а тому прохала зменшити такі витрати до 4 000,00 грн.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Суд першої інстанції правильно вказав, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 29 880,93 грн є значно завищеними.
Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають до задоволенню частково, а саме у розмірі 4 000,00 грн, з даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Щодо судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції
Поряд з цим, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, просить стягнути витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000,00 грн.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19.
Підсумовуючи вказане, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Звертаючись до суду з позовом на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було надано: договір про надання правової (правничої допомоги) № 52 від 10 березня 2025 року укладений між адвокатським об`єднанням «СВК ПАРТНЕРС» та ТОВ«СЕЛФІ КРЕДИТ».
Відповідно до пункту 4.1 договору про надання правової (правничої) допомоги за надання правової (правничої) допомоги за цим договором клієнт обов`язується сплатити адвокатському об`єднанню витрати та гонорар згідно з тарифами визначеними у додатку №2 до цього договору. 
Згідно з пунктом 3 частини 1 додатку 2 до договору про надання правової допомоги, яким визначено вид та вартість правової (правничої) допомоги: «Підготовка, написання та оформлення апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу» - 4 000,00 грн.
Крім того, на підтвердження повноважень представник – адвокат Барабаш В.В., до відзиву на апеляційну скаргу, надала копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на її ім`я серії КС № 8268/10 від 08 жовтня 2019 року та довіреність, якою позивач уповноважив адвокатське об`єднання «СВК ПАРТНЕРС» представляти його інтереси у всіх судах України.
Як було вже вказано, порядок розподілу судових витрат між сторонами спору закріплений положеннями статті 141 ЦПК України, зокрема частиною першою, другою якої передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Надані документи, в їх сукупності, є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, які понесені останнім під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції .
При цьому, втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17).
Саме на сторону, яка подає клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а не на суд, покладено обов`язок доказування неспівмірності таких витрат.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відзив на апеляційну скаргу було направлено та отримано відповідачкою в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний Суд»
Відповідачка з заявою про зменшення витрат на правничу допомогу понесених позивачем в суді апеляційної інстанції не зверталася.
Оцінивши надані докази на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат, врахувавши, що апеляційну скаргу задоволено на 24%, а також складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, а також критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відшкодування позивачеві понесених витрат на правничу у розмірі 3 040,00 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 02 лютого 2026 року в частині стягнення заборгованості заборгованість за процентами та в частині судового збору за подачу позовної заяви - змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за № 1606827 у сумі 104 650,00 грн (замість стягнутих 182 539,50 грн), з яких: 29 900,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 59 800,00 грн - заборгованість за процентами (замість стягнутих 137 689,50 грн), 14 950,00 грн - штрафні санкції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» витрати з оплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1 841,02 грн (замість 2 422,40 грн).

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 02 лютого 2026 року – залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 872,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 3 040,00 грн

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 липня 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль

Судді         Т.В. Одринська 

О.О. Панченко