Справа № 331/1811/26
Провадження № 2/331/2302/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2026 року місто Запоріжжя
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Каретник Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Дорофєєвої М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «ФК «Ейс» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
На обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що 12.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №192607169 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором KMZJ-5285. Відповідно до кредитного договору відповідачу були надані грошові кошти в розмірі 7900,00 грн. шляхом перерахування через банк-провайдер. 
Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість.
28.11.2018 було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило на користь ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. У подальшому відповідно до додаткових угод до даного договору та реєстру прав вимоги № 275 від 12.03.2024 було відступлено право вимоги в тому числі за договором №192607169. 
10.10.2024 було укладено договір факторингу №10/1024-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №192607169. 
15.07.2025 було укладено договір факторингу №15/07/25-Е, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №192607169.
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №192607169. 
Загальний розмір заборгованості за договором №192607169 від 12.12.2023, що підлягає стягненню з відповідача, станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 41032,29 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7899,60 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 33132,69 грн. 
На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором №192607169 від 12.12.2023 у розмірі 41032,29 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 17.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом, призначено судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
У відповідь на вказану ухвалу АТ КБ «Приватбанк» 14.04.2026 надіслало до суду лист про надання інформації, відповідно до якого на ім`я ОСОБА_1 дійсно було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , а також підтверджено, що номер телефону НОМЕР_2 є фінансовим номером за вказаною платіжною карткою. Крім того, надано інформацію на підтвердження факту зарахування на платіжну картку грошових коштів за період з 12.12.2023 по 17.12.2023.
16.07.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Писаренка С.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив позовні вимоги позивача задовольнити частково в частині стягнення основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 5340,00 грн. (сума за вирахуванням сплачених 11.01.2024 2559,60 грн., що були безпідставно утримані кредитором як відсотки з військовослужбовця під час дії воєнного стану, що нараховані неправомірно). Крім того, він просив у стягненні відсотків у сумі 33132,69 грн. відмовити повністю та зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката позивача до справедливої, співмірної суми на розсуд суду. Зокрема, він вказав, що відповідач визнає факт отримання кредитних коштів на загальну суму 7900,00 грн., з яких він повернув 11.01.2024 2560,00 грн. (про що зазначено в розрахунку заборгованості, наданому позивачем до позовної заяви), а тому залишок заборгованості за тілом кредиту після вирахування цієї суми складає 5340,00 грн., який відповідачем не заперечується. Проте, представник відповідача вважає нараховані проценти у сумі 33132,69 грн. такими, що нараховані безпідставно, у зв`язку з тим, що відповідач проходить військову службу протягом усього строку кредитування, а відтак він звільнений від сплати відсотків за користування кредитом на підставі п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, із заявлених 41032,29 грн. суми заборгованості відповідачем визнається 5340,00 грн., а решта позовних вимог ним заперечуються, як протиправні, безпідставні та необґрунтовані.
Щодо пільги зі сплати відсотків військовослужбовцям у період дії воєнного стану представник відповідача зазначив, що з 09.05.2023 ОСОБА_1 був призваний на військову службу до Збройних сил України на підставі указу Президента України №59/2023 від 6 лютого 2023 року «Про продовження строку проведення загальної мобілізації». Станом на дату укладення кредитного договору 12.12.2023 він проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді оператора. Надалі він продовжував проходження військової служби у цій же частині та 12.11.2024 уклав контракт. Тобто, відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач має право на встановлені законодавством пільги, а саме: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом, звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту. Відтак, з дати видачі кредиту 12.12.2023 по цей час відсотки за кредитним договором з відповідача не можуть бути стягнуті, а вже нараховані у сумі 33132,69 грн. підлягають списанню. З розрахунку заборгованості вбачається, що 11.01.2024 відповідачем було сплачено 2560,00 грн., які первісний кредитор неправомірно зарахував у погашення боргу за процентами, окрім 0,40 грн., замість зарахування цієї суми повністю на погашення заборгованості по тілу кредиту. Відтак вказана сплата заборгованості має бути розцінена судом, як погашення основного боргу по кредитному договору, а залишок боргу по «тілу» кредиту складає відповідно (7900,00 грн. - 2560,00 грн.) 5340,00 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу, то представник відповідача вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. є необґрунтованим та неспівмірним, а також не відповідає критеріям розумності та справедливості.
16.07.2026 представником позивача надані відповідь на відзив та заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій вона зменшила розмір позовних вимог і просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 7899,60 грн. - заборгованості по тілу кредиту, судовий збір у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Зокрема, вона вказала, що на момент подання позову позивач не міг знати про пільговий статус відповідача. Щодо черговості погашення представник позивача зазначила, що відповідно до п. 7.7. Кредитного договору № 192607169 від 12.12.2023 у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума Кредиту та прострочені проценти за користування Кредитом; у другу чергу сплачуються сума Кредиту та нараховані проценти за користування Кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору. Отже, при здійсненні боржником часткових платежів, їх зарахування повинно здійснювалося відповідно до умов кредитного договору, тобто в першу чергу на погашення процентів, а вже після цього - на інші складові заборгованості.
Щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу відповідач стверджує, що позивач не обґрунтував понесення витрат на професійну правничу допомогу, разом з тим позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити..
Відповідач та його представник у судове засідання також не з`явилися, але надали заяви, в яких просили суд розглядати справу за їх відсутності та врахувати заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву. При цьому, відповідач у своїй заяві просив продовжити розгляд даної справи і не заперечував проти ухвалення судом рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд, керуючись принципом диспозитивності судового процесу, беручи до уваги те, що позивач скористався своїм правом на зменшення позовних вимог, що не порушує також прав та інтересів відповідача у справі, розглядає зменшені позовні вимоги позивача до відповідача. При цьому, суд вважає зменшені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, у зв`язку з таким.
З матеріалів справи судом встановлено, що 12.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №192607169 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором KMZJ.
Відповідно до п.2.1 договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 7900 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».
Сума Кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. Договору, це максимальна сума Кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні Позичальника. Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 7900 грн. 00 коп. 12.12.2023 (що є датою надання Кредиту) (п.2.2, п.2.3 договору).
Відповідно до п.3.1 договору Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором.
Відповідно до п.6.1 договору позичальник в будь-який час, протягом Дисконтного періоду дії Договору, може збільшити суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, в тому числі при частковому погашенні Кредиту. Повернення Кредиту в повному обсязі позбавляє права Позичальника отримати нові Транші, а Договір вважається достроково припиненим шляхом його повного виконання.
Відповідно до п.7.1 договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 11.01.2024, а саме: протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. В обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин, передбачених п. 7.2.1., 7.2.2. договору. 
Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 11.01.2029 (п.7.3 договору).
Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на поточний рахунок Кредитодавця, що вказаний в реквізитах Договору, у строки передбачені Договором (п. 9.2.2.1 договору).
Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання (п.11.1 договору).
Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору в якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Під час виконання цього Договору, для цілей ініціювання отримання нових Траншів чи Пролонгацій, сторони використовують Логін та Сторінка 19 із 23 Пароль від Особистого кабінету, в якості простого електронного підпису Позичальника в розумінні Закону України «Про електронні довірчі послуги» (п.14.2 договору).
Позичальник засвідчує, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Кредитодавця та Позичальника. (п.14.8 договору).
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 7900,00 грн.
28.11.2018 було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило на користь ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників. У подальшому відповідно до додаткових угод до даного договору та реєстру прав вимоги № 275 від 12.03.2024 було відступлено право вимоги в тому числі за договором №192607169 (порядковий номер у реєстрі прав вимоги 709). 
10.10.2024 було укладено договір факторингу №10/1024-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №192607169 (порядковий номер у реєстрі прав вимоги 5388). 
15.07.2025 було укладено договір факторингу №15/07/25-Е, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором №192607169, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу (порядковий номер реєстрі прав вимоги 48637). 
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №15/07/25-Е та акту прийому - передачі ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №192607169 у сумі 41032,29 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7899,60 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 33132,69 грн. 
Аналогічний розмір заборгованості вказано також і у розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» та у реєстрі боржників до договору факторингу №15/07/25-Е від 15.07.2025, які долучено до позовної заяви, а також у розрахунку заборгованості, наданому позивачем.
При цьому, у розрахунку заборгованості первісного кредитора заборгованість ОСОБА_1 за договором №192607169 визначена у сумі 20316,21 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7899,60 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 12416,61 грн.
Крім того, суд бере до уваги також і заяву представника позивача від 16.07.2026, у якій вона наполягає на стягненні з відповідача лише заборгованості за тілом кредиту у сумі 7899,60 грн.
Суд враховує, що згідно з положеннями ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про те, що між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» правонаступником є ТОВ «Таліон Плюс», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Ейс», дійсно було укладено договір кредитної лінії, умови якого первісним кредитором були виконані, а відповідачем вони виконані не були, внаслідок чого у останнього виникли боргові зобов`язання перед позивачем, який набув право вимоги за вищевказаним кредитним договором відповідно до умов договорів факторингу.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що  ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором №192607169 не виконав, отримані кошти в установлений строк у повному обсязі не повернув, а тому з неї підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за тілом кредиту.
У той же час, вирішуючи питання про розмір заборгованості за тілом кредиту, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги, що відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Із копії військового квитка серії НОМЕР_4 від 04.05.2023 судом встановлено, що станом на дату укладення кредитного договору кредитної лінії № 192607169 від 12.12.2023 ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді оператора. 
Станом на 06.06.2026 відповідач продовжував проходження військової служби у зазначеній військовій частині, що підтверджується довідкою форми 5 від 06.06.2026 №85/644.
Тому суд погоджується з твердженням представника відповідача, з яким у подальшому погодився також і представник позивача, зменшивши позовні вимоги, про те, що відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач має право на звільнення від сплати відсотків за користування кредитом. 
Тому, оскільки відсотки за користування кредитом у даному випадку були нараховані всупереч вимогам п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зарахування на їх погашення частини сплачених відповідачем 11.01.2024 коштів у сумі 2559,60 грн., як на тому наполягає представник позивача, суд також вважає неправомірним.
У зв`язку з цим суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що у даному випадку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 5340,00 грн. (сума виданих відповідачу кредитних коштів 7900,00 грн. - загальна сума сплачених відповідачем 11.01.2024 коштів 2560,00 грн.).
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував також на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» 02.06.2014 ЄСПЛ дійшов висновку про те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у справі «Лавентс проти Латвії» 28.11.2002 ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У даному випадку представництво інтересів позивача здійснювалось адвокатським бюро «СОЛОМКО ТА ПАРТНЕРИ» відповідно до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, додаткової угоди №25771053985 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025, згідно з якими сума оплати за надані адвокатські послуги становить 7000,00 грн. та була понесена позивачем.
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Також суд бере до уваги, що спір стосується правовідносин споживчого кредитування і виник внаслідок отримання відповідачем кредиту у розмірі 7900,00 грн.
Оцінюючи обґрунтованість визначеного позивачем розміру понесених витрат на правничу допомогу в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії суд приходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7000,00 грн. є необґрунтованою та неспівмірною з реальним обсягом правничої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно вивченням матеріалів справи, складанням позовної заяви, підготовкою адвокатського запиту та підготовкою клопотання). 
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, ціну позову, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, результат розгляду справи судом, зміст і значення остаточного рішення суду для сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. 
Тому в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2027,95 грн. (розрахунок: визначений судом розмір витрат на правничу допомогу 3000,00 грн. х суму задоволених позовних вимог 5340,00 грн. / суму заявлених позовних вимог 7899,60 грн.).
Крім того, в силу вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1799,74 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений за подання позову до суду 2662,40 грн. х суму задоволених позовних вимог 5340,00 грн. / суму заявлених позовних вимог 7899,60 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 509, 525, 526, 546, 549, 610, 625, 629, 1049,1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст.11, 12, 13, 81, 133, 141, 223 ч.4, 247 ч.2, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб.13) заборгованість за договором кредитної лінії №192607169 від 12.12.2023 у розмірі 5340 (п`ять тисяч триста сорок) гривень 00 копійок, яка є заборгованістю за тілом кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб.13) судовий збір у розмірі 1799 (одна тисяча сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 74 копійки та витрати на правничу допомогу у розмірі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень 95 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дата складення повного судового рішення - 14 серпня 2026 року.

Суддя Юлія КАРЕТНИК