Справа № 279/2330/25
Провадження №2/283/58/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
14 вересня 2026 року м. Малин
Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В., за участю представника позивача – адвоката Скрипникова П.Г., представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Васьківського Л.М., представника АТ КБ «ПриватБанк» Мороз І.С. (всі в режимі ВКЗ) розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, який діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів – приватний нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Тетяна Георгіївна, про визнання недійсним правочину щодо майна боржника як фраудаторного, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсним правочину щодо майна боржника як фраудаторного та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в обґрунтування якої зазначив, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 73303235, відкрите постановою від 10.11.2023, з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва № 761/17590/23 від 24 жовтня 2023 року, виданого на примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року у справі № 761/17590/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат по сплаті судового збору. 
У вказаному виконавчому провадженні боржником ОСОБА_1 не вчинено жодних дій на погашення боргу, не виконано вимоги виконавця, не подано інформацію і документи про доходи та майно боржника, у тому числі про майно, яким вона спільно володіє з іншими особами, інформацію про рахунки у банках чи інших фінансових установах та про кошти, розміщені на них, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. 
На дату подання даного позову до суду коштів на рахунках боржника недостатньо для виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року у справі № 761/17590/23, однак 02.11.2023 боржник ОСОБА_1 на підставі договору дарування однієї третьої частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Т.Г. за реєстр. № 2335, здійснила відчуження належного їй на праві приватної власності майна на користь своєї матері - ОСОБА_2 . 
Враховуючи наведене, позивач вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали вказаний договір дарування з метою ухилення ОСОБА_1 від погашення заборгованості за договором банківського кредиту, тому просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 02.11.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку з його фраудаторністю та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Процесуальні дії у справі
15.04.2025 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів.
07.05.2025 зазначений позов надійшов за підсудністю з Коростенського міськрайонного суду Житомирської області.
Ухвалою від 08.05.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 08.05.2025 задоволено заяву про забезпечення позову.
22.05.2025 від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Васьківського Л.М. надійшов відзив на позов.
Ухвалою суду від 25.06.2025 позов залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
30.06.2025 надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 28.07.2025 продовжено розгляд справи.
Ухвалою суду від 27.08.2025 зупинено провадження по справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 367/252/24, яка стосується ідентичного правового питання, а саме: допустимості звернення приватного виконавця до суду з позовом в інтересах учасників виконавчого провадження, зокрема, у спорах, пов`язаних з укладенням боржником правочинів на шкоду кредитору (фраудаторних правочинів).
Ухвалою суду від 02.03.2026 відновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 10 годину 06.04.2026.
Ухвалою від 06.04.2026 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду на 14 годину 13.05.2026, яке неодноразово відкладалось.
Позиція представника позивача 
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Позиція особи, в інтересах якої подано позов 
Представник АТ КБ «Приватбанк» Мороз І.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.
У додаткових поясненнях представник АТ КБ «Приватбанк» Адаменко Т.С. вказала, що у відзиві представник відповідача посилається на ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 жодним чином не знала про наявність відкритого судового провадження в Шевченківському районному суді м. Києва у справі № 761/17590/23 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з неї боргу за кредитним договором, що виключає фраудаторність договору дарування. З даним твердженням погодитися неможливо, адже ОСОБА_1 достеменно знала про наявність в неї невиконаних зобов`язань. Так, на підставі підписаної анкети-заяви, яка є договором банківського обслуговування, від 21.02.2019 отримала кредитні кошти, які в строки, обумовлені договором, повернуто не було. Станом на день подачі позову до суду - 05.03.2023, розмір боргу за кредитним договором складав - 629685,46 грн. Перед подачею позову банк направив на адресу відповідача претензію, в якій попередив ОСОБА_1 про наявний борг та намір звернутися до суду. Крім того, як вбачається з виписки по рахунку картки, Банк кожного місяця робить зарахування відсотків за депозит, який розміщений в Банку, на погашення кредитного договору. Отже, на момент вчинення оспорюваного договору дарування ОСОБА_1 була обізнана про наявність в неї невиконаних зобов`язань перед Банком, а також їй було відомо, що Банк вчиняє дії, направлені на захист своїх прав та інтересів щодо повернення кредитних коштів. 
Отже, укладаючи договір дарування на користь близького родича, ОСОБА_1 діяла очевидно недобросовісно і фактично справжня мета правочину - убезпечити нерухомість від потенційного звернення стягнення на неї.
Позиція відповідача 
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Васьківський Л.М., позовні вимоги не визнав. Вказав, що договір дарування був укладений 02.11.2023, тоді як постанови про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника було винесено 10.11.2023. Відповідачка ОСОБА_1 не знала про наявність заочного рішення, оскільки з 2022 року не перебуває на території України. Фраудаторним договір можна визнати, коли втрачена платоспроможність боржника, у даному випадку відповідачка має депозит в АТ КБ «ПриватБанк». Вона також зверталася до банку для погашення боргу за рахунок депозиту, однак банк їй відмовив. 
У відзиві представник вказав, що приватний виконавець не має повноважень на звернення до суду із позовною заявою по даній справі, оскільки відповідачка ОСОБА_1 право позивача, а саме приватного виконавця, жодним чином не порушила. Права виконавця не могло бути порушеним внаслідок укладення оскаржуваного договору дарування, оскільки приватний виконавець не є суб`єктом матеріального права. Відповідно до чинного законодавства, приватний виконавець не є стороною виконавчого провадження у матеріальному сенсі. Він лише здійснює виконавчі дії від імені держави, не маючи особистого права вимоги до боржника чи стягувача. Виконавець не має юридичного інтересу, який підлягає захисту. Приватний виконавець виконує свої обов`язки на підставі виконавчого документа, однак самостійно не наділений правом вимагати визнання правочинів недійсними. Його функції носять процесуальний характер, і укладення Договору дарування не зачіпає його власних прав. Договір дарування не перешкоджає виконанню виконавчого провадження в межах повноважень виконавця. Приватний виконавець не позбавлений доступу до іншого майна боржника або правового інструментарію для примусового виконання рішення суду. Таким чином внаслідок укладення оскаржуваного правочину для приватного виконавця персонально відсутня будь-яка шкода чи перешкоди у виконанні обов`язків.
Доводи позивача стосовно того, що оскаржуваний договір було укладено відповідачами з метою ухилення від виконання зобов`язань ОСОБА_1 за заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22.08.2023 по справі №761/17590/23, є хибними та не відповідають дійсності, оскільки на момент укладення оскаржуваного договору дарування ОСОБА_1 взагалі не знала про існування заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.08.2023 по справі №761/17590/23, відтак жодним чином не могла ухилятися від його виконання. Більше того, на момент укладення оскаржуваного договору дарування вона взагалі не знала про існування справи №761/17590/23.
Позивачем по справі не надано жодного належного і допустимого доказу, який би вказував на те, що оскаржуваний договір дарування було укладено з метою зловживання правами чи ухилення від виконання зобов`язань .
Позивачем по справі жодним чином не повідомлено суд про обставини і способи отримання ним копії оскаржуваного договору. У встановленому законом порядку позивач вказаний договір не отримував. Більше того, не зрозуміло якими мотивами керувався позивач, засвідчуючи копію оскаржуваного договору, не бачивши його оригінал. Позивачем не доведено ті обставини, які покладені в основу його позовних вимог належними та допустимими доказами, отриманими в установленому законом порядку, що свідчить про необґрунтованість позовної заяви та повну відсутність підстав для її задоволення.
Позиція третьої особи
Приватний нотаріус Гальченко Т.Г. 03.04.2025 направила до суду лист, в якому просила проводити розгляд справи без її участі.
Встановлені судом обставини
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року у справі № 761/17590/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21.02.2019 станом на 05.03.2023 в розмірі 629685 гривень 46 копійок та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9445,28 грн. На виконання вказаного рішення 24.10.2023 Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про примусове виконання рішення (а.с.6 ). 
Постановою приватного виконавця Жаботинського І.В. від 10.11.2023 відкрито виконавче провадження ВП № 73303235 з примусового виконання виконавчого листа № 761/17590/23, виданого 24.10.2023 Шевченківським районним судом міста Києва (а.с.7). 
Постановою приватного виконавця Жаботинського І.В. від 10.11.2023 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на усіх рахунках боржника, в усіх філіях, відділеннях, регіональних управліннях в банківських установах (а.с.8).
З відомостей про рахунки боржника від 10.04.2025 встановлено, що у ОСОБА_1 наявні рахунки у банківських установах, однак лише на рахунку в AT КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 обліковуються 100954,81 грн, проте, цей рахунок має статус депозитного (а.с.11, 12 зворот). 
Під час виконавчого провадження ВП № 73303235 приватним виконавцем Жаботинським І.В. вчинялися дії, спрямовані на виявлення майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої встановлено, що 02.11.2023 приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г. був зареєстрований договір дарування, індексний номер рішення 70038081 (а.с.9-10).
Згідно договору-дарування однієї третьої частки квартири, укладеного між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана), дарувальник передала у власність обдаровуваної 1/3 частка трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2823761818060) (а.с.15-16). На підставі договору дарування № 2335 та згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: 70038081, приватний нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Т.Г. зареєструвала за ОСОБА_2 право власності на квартиру (номер відомостей про речове право: 52374651) (а.с.15-16).
Відповідно до інформації, зазначеної у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 24 від 26 травня 1986 року, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 (а.с.14).
Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом.
Між сторонами виник спір з приводу визнання недійсним правочину як фраудаторного та скасування запису в Державному реєстрі речових прав.
Щодо права приватного виконавця звертатись з позовом
У відзиві представник відповідача ОСОБА_1 зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає повноважень приватного виконавця на звернення до суду з позовом в інтересах стягувача у виконавчому провадженні, а оспорюваний договір не порушує прав самого приватного виконавця.
Суд не погоджується з такою позицією сторони відповідача та зауважує наступне.
Відповідно до правових висновків, зроблених ВП ВС у постанові від 10.09.2025 у справі № 367/252/24, правочини щодо майна боржника, які призвели до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, можуть бути визнані недійсними судом за позовом виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження щодо конкретного боржника. Діяльність виконавця обумовлюється необхідністю підтримання принципів законності і верховенства права, а не інтересом конкретного учасника виконавчого провадження. Забезпечення найбільш сприятливої ситуації для досягнення виконання судового рішення відповідає не лише інтересам суспільства, яке, безумовно, зацікавлене в підтриманні правопорядку в державі, а й майновим чи немайновим інтересам стягувача у виконавчому провадженні. Тому виконавець вправі звернутися до суду з позовами про визначення частки боржника у спільному майні та про оспорення фраудаторного правочину саме в інтересах стягувача (а не боржника) у виконавчому провадженні.
Щодо належності, допустимості доказів, наданих на доведення позовних вимог
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Васьківський Л.М. у відзиві на позов, а також під час судового розгляду наполягав на тому, що письмові докази, додані до позову, зокрема, оспорюваний договір, є недопустимим доказом, оскільки він отриманий приватним виконавцем з порушенням вимог закону, позивачем не повідомлено про обставини його отримання.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Суд звертає увагу представника відповідача, що згідно з п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Як встановлено судом, копія договору дарування від 02.11.2023, яка додана до позову, виготовлена з примірника, який був належним чином засвідчений приватним нотаріусом Гальченко Т.Г. (про що свідчить засвідчувальний напис, скріплений печаткою).
Доказів, які б свідчили про порушення приватним виконавцем отримання вказаного документа представник відповідача не надав, хоча у відзиві від 21.05.2025 зазначив, що направив адвокатський запит і при отриманні відповіді ініціює перевірку несанкціонованого, на думку представника відповідача, доступу до документів у Державному реєстрі та поінформує суд про це. Станом на дату ухвалення рішення жодних доказів щодо незаконного здобуття договору дарування надано не було.
З огляду на вказане, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо недопустимості доказів.
Щодо суті спору
За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Під час кваліфікації дій як таких, що свідчать про зловживання правом, суд надає оцінку наявності негативних наслідків для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); правовому статусу особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та і здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Фраудаторні правочини вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.
У разі невідповідності фраудаторного правочину загальним принципам цивільного права та його вчинення з виходом за межі цивільних прав суди можуть визначити юридичну кваліфікацію такого правочину із застосуванням загальних положень ЦК України.
У постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 910/6654/24 (провадження №12-28гс25) Велика Палата Верховного Суду підтримала свій висновок та зазначила, що підстава для кваліфікації правочину як фраудаторного і визнання його недійсним за статтями 3, 13 ЦК України (всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом) є достатньою. Оспорити такий правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою своїх прав.
Отже, позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19, від 24 лютого 2021 року у справі № 757/33392/16, від 14 грудня 2022 року у справі № 372/437/20 (провадження № 61-7390св22), від 08 жовтня 2025 року у справі № 567/1188/23 (провадження № 61-6868св25).
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення, зокрема, унеможливлюється звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що, обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, який передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
Розглядаючи спори про визнання недійсними договорів як таких, що вчинені боржником на шкоду кредитору, слід надавати оцінку наявності ознак фраудаторності, спрямованих на виведення майна з власності боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2026 року № 910/6654/24 (провадження № 12-28гс25)). Так, для застосування конструкції фраудаторного правочину важливо, (1) щоб кредитору належало суб`єктивне цивільне право (зокрема, право вимоги); (2) правочин вчиняється боржником на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису; (3) майно відчужено на підставі безоплатного правочину; (4) майно відчужене на користь пов`язаних осіб (родичів). 
Обґрунтовуючи заявлені у справі вимоги, приватний виконавець зазначив, що оспорюваний правочин має всі ознаки фраудаторного, оскільки відповідач ОСОБА_1 вчинила безоплатне відчуження майна на користь своєї матері після того, як судовим рішенням з неї було стягнуто заборгованість на користь АТ КБ «ПриватБанк» та видано виконавчий лист на його примусове виконання. При цьому правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестала бути платоспроможною.
Суд, дослідивши сукупність доказів, погоджується з доводами приватного виконавця та вважає їх підтвердженими належними доказами.
Так, договір дарування частки квартири на користь матері ОСОБА_1 вчинила 02.11.2023, при цьому від імені дарувальниці діяв представник на підставі довіреності, складеної ОСОБА_1 28.08.2023. В той же час судове рішення, яким з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість, ухвалено 22.08.2023 та набрало законної сили 22.09.2023.
Доводи представника відповідача ОСОБА_1 , що вона не була обізнана про наявність судового рішення, оскільки воно було ухвалено заочно, суд не бере до уваги, оскільки, як зазначив Верховний Суд, для застосування поняття «фраудаторний правочин» не обов`язково, щоб існувало судове рішення про стягнення, зокрема, боргу чи був розпочатий судовий процес про стягнення боргу. Необхідно, щоб той чи інший правочин вчинявся на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) чи зменшення обсягу майна боржника (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 159/5846/23, від 30 липня 2025 року у справі № 766/2529/24). Відповідач, будучи стороною кредитного договору з АТ КБ «ПриватБанк» від 21.02.2019, знала про свої зобов`язання, їх розмір та наявність боргу.
Також суд відкидає доводи представника відповідача про те, що на момент укладення оспорюваного договору у відповідача не було жодних обмежень щодо розпорядження майном, адже як вказує ВС, боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання з повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами щодо кредитора (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 753/11680/20).
Доводи представника відповідача про те, що оспорюваний договір не вплинув на платоспроможність ОСОБА_1 , оскільки вона має кошти, розміщені на депозитному рахунку, є непереконливими з огляду на те, що судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 629685,46 грн, тоді як на депозитному рахунку відповідачки знаходиться 100954,81 грн, у списанні яких банком відмовлено із обґрунтуванням «не передбачені підстави для розірвання депозитного договору» (а.с. 12 зворот). Таким чином, частка у праві власності на квартину, була єдиним майном, на яке могло бути звернено стягнення для виконання судового рішення.
На підставі викладено, суд приходить до висновку, що, оскільки, договір дарування від 02.11.2023 ОСОБА_1 вчинила безоплатно, на користь матері, при наявності грошового зобов`язання перед банком, після ухвалення щодо неї судового рішення про стягнення заборгованості, то такий договір вчинений на шкоду кредитору та спрямований на протиправний перехід права власності на нерухоме майно з метою виведення цього майна з-під примусового стягнення в порядку виконання рішення суду, яке набрало законної сили, отже, такий договір суперечить положенням п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 13 ЦК України та має бути визнаний недійсним.
Щодо скасування запису в ДРРП
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру речових прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Суд враховує, що прийшов до висновку про визнання договору дарування від 02.11.2023 недійсним, тобто, документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на 1/3 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачкою ОСОБА_2 , скасований. Відтак, з метою відновлення становища, яке існувало до укладення оспорюваного договору, слід скасувати запис про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав, внесений на підставі договору дарування.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який був сплачений при зверненні з позовом до суду у розмірі 6056 гривень (а.с. 18, 52, 181).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 23, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, який діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів – приватний нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Тетяна Георгіївна, про визнання недійсним правочину щодо майна боржника як фраудаторного, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – задовольнити.
Визнати недійсним у зв`язку з його фраудаторністю договір дарування 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 02.11.2023 між дарувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та обдаровуваною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , що посвідчений приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Т.Г., та зареєстрований в реєстрі за № 2335.
Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 52374651 від 02.11.2023 про державну реєстрацію права власності на 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70038081 від 02.11.2023 за договором дарування 1/3 частки квартири № 2335 від 02.11.2023.
Стягнути з відповідачів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь позивача, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича, РНОКПП НОМЕР_4 , сплачений ним судовий збір по 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень з кожної.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення (складення).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жаботинський Іван Володимирович, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса діяльності: 04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, 8, оф. 13, 
в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», фактична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 . 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Тетяна Георгіївна, адреса діяльності: 11602, Житомирська область, Коростенський район, м. Малин, вул. І. Мазепи, 27.

Суддя | | В.  М.  Хомич