ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/2487/26
381/2841/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючої судді Соловей Г.В.,
з участю секретаря Гапонюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:
07.05.2026 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дьячук Н.В. звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області, через систему «Електронний суд» з заявою до Фастівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В своєму позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 03.09.2024 року Фастівським відділом рацс у Фастівському районі Київської області, ЦМУМЮ (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 1044. За життя ОСОБА_2 заповіту не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач звернулася з заявою про отримання права на спадщину до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишової О.А. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вказаний будинок. 
Ухвалою Фастівського міськрайонного судді Київської області від 08 травня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Фастівського міськрайонного судді Київської області від 08 травня 2026 року витребувано у приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишової О.А., спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
28.05.2026 року через канцелярію суду від приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишової О.А., надійшла спадкова справа, заведену після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
02.06.2026 року Ухвалою Фастівського міськрайонного судді Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.
16.07.2026 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі де просила проводити розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
16.07.2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, де просить справу слухати у його відсутність. Проти позовних вимог не заперечує.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При дослідженні письмових матеріалів справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , у віці 72 років що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Після його смерті відкрилася спадщина на майно до складу якого увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 .
Спадкування є перехід прав та обов”язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1,2 ст.1220 ЦК України).
Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За життя спадкодавець заповіту не залишив.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України).
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його донька, позивач по справі ОСОБА_1 . 
Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
ОСОБА_1 , як спадкоємиця першої черги за законом звернулася з заявою до приватного нотаріуса районного нотаріального округу Київської області Чернишової О.А. про прийняття спадщини, однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. 
Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ “Про нотаріат” відмова нотаріуса є обгрунтованою.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року “Про судову практику у справах про спадкування” передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов”язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Перевіряючи доводи позивача судом встановлено, що відповідно до Довідки КП Фастівської міської ради Фастівське БТІ № 313 від 03 березня 2025 року згідно архівних даних КП ФМР «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ) було зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 , на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок (1947 року побудови) виданого Червономотовилівською сільською радою 29.01.1991 року, згідно рішення Виконавчого комітету Фастівської районної ради № 8 від 13.02.1991 року, зареєстрованого Фастівським БТІ в реєстрову книгу № 4 під реєстровим номером № 1126.
На момент проведення технічної інвентаризації 15.10.1990 року, з`ясувалося, що на земельній ділянці розміщено два житлових будинки: один 1947 року побудови, загальною площею 74.6 кв.м. другий житловий будинок 1988 року побудови, загальною площею 95,0 кв.м.
Як зазначено в п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 № 24-753/0/4-13 “Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування”, найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
Так, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
При дослідженні письмових доказів, судом встановлено, що згідно до записів по-господарських книг Червономотовилівської сільської ради № 5 за 1996-2000 роки, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 належав голові двору ОСОБА_2 , однак в Старостинському окрузі відсутня будь-яка інформація про зміну нумерації будинків за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідь на запит приватного нотаріуса Мотовилівського старостинського округу № 9 від 18.02.2025 року. 
Згідно до Витягу з протоколу шостої сесії Червономотовилівської сільської ради від 29 червня 1991 року, було затверджено рішення земельної комісії про надання ОСОБА_2 земельної ділянки розміром 0,07 га під забудову в АДРЕСА_1 , із землі його батька ОСОБА_3 .
Згідно Рішення виконавчого комітету Червономотовилівської сільської ради № 67 від 11 липня 1991 року, ОСОБА_2 дозволено будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 на виділеній відповідно рішення сесії від 29 червня 1991 року земельній ділянці.
Згідно з паспортом на забудову, виготовленим головним архітектором Фастівського району та довідки Фастівського МБІ № 313 від 03.03.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 розташовано два житлові будинки, власником одного є ОСОБА_3 (рік побудови 1947), право власності на інший не оформлялось.
Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим 15 квітня 2026 року ФОП ОСОБА_4 та довідкою про технічні показники об`єкту нерухомого майна, відповідно до яких на земельній ділянці АДРЕСА_1 розташовані два житлові будинки, власником будинку Літ. «А» є ОСОБА_3 , а будинок Літ «А1» побудований ОСОБА_2 , згідно рішення № 67 від 11.07.1991 року. 
Таким чином, спадкодавець ОСОБА_2 набув за життя у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , але не зареєстрував належним чином.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст.4,12,13,76-82,133,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.1220-1222,1261,1268,1267,1268,1269,1270 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Фастівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , як спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення проголошено 21.07.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей