Справа № 650/4064/25
Провадження № 2/650/1050/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року селище Велика Олександрівка
Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі головуючого судді Сікори О.О., секретаря Завістовської Л.А., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22039000562196 від 05 січня 2022 року у розмірі 48 826,47 грн, а також судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Позивач зазначив, що 05 січня 2022 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 22039000562196, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 24 800 грн строком на 24 місяці, з кінцевою датою повернення 05 січня 2024 року, зі сплатою 0,001 відсотка річних та щомісячної комісії за обслуговування кредиту.
Розмір щомісячної комісії визначено у пункті 1.2 договору: з 05 січня 2022 року до 04 серпня 2022 року - 7 відсотків від суми кредиту; з 05 серпня 2022 року до 04 лютого 2023 року - 5,5 відсотка; з 05 лютого 2023 року до 04 серпня 2023 року - 4 відсотки; з 05 серпня 2023 року до 05 січня 2024 року - 2,25 відсотка від суми кредиту.
Позивач вважає, що банк належним чином виконав свої зобов`язання, однак відповідач платежі відповідно до графіка не здійснювала, у зв`язку з чим станом на 27 березня 2024 року утворилася заборгованість, яка, за твердженням позивача, складається із 24 336,26 грн заборгованості за тілом кредиту, 0,43 грн заборгованості за процентами та 24 489,78 грн заборгованості за комісією.
28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 28/03/24, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язання та перехід до нього прав первісного кредитора, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.
У додаткових поясненнях від 05 вересня 2025 року відповідач заперечила проти стягнення комісії за обслуговування кредиту. Зазначила, що кредитний договір не містить опису конкретних додаткових або супутніх послуг, за які встановлено щомісячну комісію, а банк не надав доказів фактичного надання таких послуг. Вважає відповідні положення договору нікчемними на підставі частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Основний борг та проценти у первісно поданих поясненнях фактично не заперечила, просила відмовити у стягненні 24 489,78 грн комісії та стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу.
У запереченнях від 17 вересня 2025 року позивач зазначив, що право банку встановлювати комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, прямо передбачене статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач підписала кредитний договір, паспорт споживчого кредиту і графік платежів, була обізнана про розмір комісії та загальну вартість кредиту, а тому, на думку позивача, підстав для відмови у стягненні комісії немає.
У додаткових поясненнях від 04 травня 2026 року відповідач підтримала заперечення щодо комісії та додатково зазначила, що сплачені нею 1 736,22 грн комісії належить зарахувати в погашення тіла кредиту. Також вказала на відсутність у матеріалах окремого договору страхування та вважала за необхідне зменшити тіло кредиту на 4 800 грн страхового платежу. Посилаючись на платежі 2 200 грн та 2 199,76 грн, відповідач визначила суму боргу у розмірі 13 400,71 грн. Крім того, поставила під сумнів перехід права вимоги через невідповідність витягу з реєстру боржників формі додатка до договору факторингу та заперечила проти заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.
Справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Учасникам справи було забезпечено можливість подати заяви по суті справи, докази та письмові пояснення, якою вони скористалися.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов таких висновків.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами статей 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Судом встановлено, що 05 січня 2022 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 підписали кредитний договір № 22039000562196. За його умовами банк зобов`язався надати відповідачу 24 800 грн на споживчі потреби строком на 24 місяці, а відповідач зобов`язалася повернути кредит до 05 січня 2024 року, сплатити проценти та інші передбачені договором платежі.
Факт підписання договору відповідачем не заперечується. Кредитний договір містить підпис відповідача, погоджені істотні умови, графік платежів та відомості про загальну вартість кредиту.
Із виписки за особовим рахунком вбачається, що 05 січня 2022 року банк зарахував на рахунок відповідача 24 800 грн кредитних коштів. Того самого дня 4 800 грн були перераховані ПрАТ «УАСК АСКА-ЖИТТЯ» із зазначенням у призначенні платежу прізвища відповідача і номера договору страхування, а 20 000 грн перераховано на інший рахунок відповідача.
Отже, банк надав кредит у повному розмірі. Виписка з особового рахунку є первинним банківським документом, містить дати, суми та призначення операцій і у сукупності з письмовим кредитним договором є належним та достатнім доказом виконання банком обов`язку з надання кредиту.
02 лютого 2022 року на рахунок надійшло 2 200 грн. 07 лютого 2022 року із цих коштів банк списав 2 199,76 грн, з яких 463,74 грн зарахував у погашення тіла кредиту, 0,02 грн у погашення процентів і 1 736 грн у погашення комісії. Залишок 0,24 грн у подальшому спрямовано на погашення 0,02 грн процентів та 0,22 грн комісії. Інших фактичних платежів відповідача виписка не містить.
Таким чином, 2 200 грн, зараховані 02 лютого 2022 року, і 2 199,76 грн, списані 07 лютого 2022 року, не є двома окремими платежами. Це внесення коштів та їх подальший розподіл банком. Крім того, визначений банком залишок тіла кредиту 24 336,26 грн уже враховує погашення 463,74 грн, а залишок процентів 0,41 грн уже враховує сплачені 0,04 грн. Тому повторне віднімання відповідачем 2 200 грн та 2 199,76 грн із залишку боргу є безпідставним.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі статтями 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у встановлений строк, а його невиконання або неналежне виконання є порушенням зобов`язання і тягне правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути отримані кошти у строк і в порядку, встановлені договором, та сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором або законом.
Кінцева дата повернення кредиту настала 05 січня 2024 року. Позов подано у межах загальної позовної давності. Доказів повернення відповідачем залишку кредиту матеріали справи не містять.
Вирішуючи питання про правомірність комісії за обслуговування кредиту, суд виходить із такого.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, зокрема проценти, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб.
Частиною другою статті 8 цього Закону передбачено можливість включення до загальних витрат за споживчим кредитом комісій кредитодавця, пов`язаних із наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Отже, закон не встановлює абсолютної заборони будь-яких комісій. Однак така плата може стягуватися лише за конкретну додаткову чи супутню послугу, яку кредитодавець фактично надає споживачу, за умови чіткого визначення цієї послуги та її вартості.
За частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір заборгованості, суми виплат за кредитом та інші відомості щодо стану виконання договору. Частиною п`ятою статті 12 цього Закону передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними.
У пункті 2.1 кредитного договору до супутніх послуг віднесено послуги з розрахунково-касового обслуговування, у тому числі ті, що надаються при погашенні заборгованості, а їх вартість визначена шляхом посилання на тарифи банку. Водночас договір не розкриває змісту конкретних операцій, які банк повинен виконувати щомісяця саме в інтересах споживача, не визначає вартості кожної такої операції та не пов`язує розмір щомісячної плати з обсягом фактично наданих послуг.
Позивач не надав редакцію тарифів АТ «Банк Кредит Дніпро», чинну станом на 05 січня 2022 року, не надав перелік конкретних платних послуг та докази того, що такі послуги були замовлені відповідачем і фактично надавалися їй щомісяця. Самі по собі зазначення у договорі і паспорті споживчого кредиту розміру платежу та підпис відповідача підтверджують її ознайомлення з розміром загальних витрат, але не підтверджують правомірність плати за невизначену послугу та не усувають нікчемності умови, встановленої імперативною нормою закону.
Суд також враховує, що за графіком загальний розмір комісії становив 27 900 грн, тобто перевищував суму фактично отриманого кредиту, тоді як процентна ставка складала 0,001 відсотка річних. Розмір щомісячної комісії змінювався залежно лише від періоду кредитування, а не від кількості, виду чи вартості банківських операцій. У сукупності з відсутністю переліку послуг це свідчить, що комісія фактично була складовою плати за користування кредитом, а не оплатою самостійної додаткової послуги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зроблено висновок, що Закон України «Про споживче кредитування» дозволяє встановлювати комісії за додаткові та супутні послуги, однак умова про оплатність інформації щодо стану кредитної заборгованості, яку споживач має право отримувати безоплатно один раз на місяць, є нікчемною.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, ухваленій у спорі щодо аналогічних умов кредитного договору АТ «Банк Кредит Дніпро», зазначено, що за відсутності визначеного переліку додаткових та супутніх банківських послуг, доказів їх надання і погодження зі споживачем положення договору щодо щомісячної плати за обслуговування кредиту є нікчемними. Підписання договору та паспорта споживчого кредиту не змінює встановлених законом наслідків нікчемності.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 підтвердила, що коли кредитний договір не містить конкретного переліку платних послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а кредитодавець не довів їх фактичного надання, умова про щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Наведені висновки послідовно застосовані Верховним Судом, зокрема у постановах від 14 травня 2025 року у справі № 750/11580/21 та від 10 червня 2026 року у справі № 579/1552/23. Аналогічний підхід щодо відмови у стягненні невизначеної комісії та зарахування сплачених за такою умовою коштів у рахунок дійсного боргу застосований Херсонським апеляційним судом у постанові від 13 липня 2026 року у справі № 766/50/22.
З урахуванням змісту спірного договору та наведених правових висновків суд дійшов висновку, що умова про щомісячну комісію за обслуговування кредиту є нікчемною, а тому заявлена до стягнення заборгованість за комісією у розмірі 24 489,78 грн задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом. У такому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається. За частинами першою та п`ятою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім пов`язаних з його недійсністю, а суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Із розрахунку та виписки вбачається, що банк зарахував у погашення нікчемної комісії 1 736,22 грн із внесених відповідачем коштів. Залишення цих коштів у складі виконання нікчемної умови призвело б до стягнення з відповідача більшої суми дійсного боргу, ніж фактично належить. Тому 1 736,22 грн підлягають зарахуванню в рахунок погашення основного боргу.
Такий спосіб застосування наслідків нікчемності відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 та від 14 травня 2025 року у справі № 750/11580/21, згідно з якими сплачені позичальником суми за нікчемною умовою про комісію підлягають урахуванню під час визначення залишку дійсної кредитної заборгованості.
Відтак підтверджений розрахунком залишок тіла кредиту 24 336,26 грн підлягає зменшенню на 1 736,22 грн і становить 22 600,04 грн.
Щодо процентів суд враховує, що у позовній заяві та витягу з реєстру боржників зазначено 0,43 грн, однак деталізований розрахунок заборгованості та банківська виписка підтверджують нарахування 0,45 грн і сплату 0,04 грн, у зв`язку з чим непогашений залишок складає 0,41 грн. Витяг з реєстру боржників підтверджує обсяг вимоги, переданої за договором факторингу, але не є первинним бухгалтерським документом і не доводить існування заборгованості у більшому розмірі. Тому проценти підлягають стягненню у розмірі 0,41 грн, а у стягненні 0,02 грн належить відмовити.
Посилання відповідача на необхідність зменшення тіла кредиту на 4 800 грн страхового платежу суд відхиляє. Кредитний договір містить підписане відповідачем письмове доручення банку здійснити договірне списання 4 800 грн на користь страховика. Банківська виписка підтверджує, що кредит у сумі 24 800 грн спочатку був у повному обсязі зарахований на рахунок відповідача, після чого 4 800 грн перераховано ПрАТ «УАСК АСКА-ЖИТТЯ» із зазначенням номера договору страхування, а 20 000 грн перераховано на інший рахунок відповідача.
Таким чином, відсутність серед доданих до позову документів окремого примірника договору страхування не спростовує факту надання банком усієї суми кредиту та не свідчить, що 4 800 грн були сплачені відповідачем у погашення кредиту. Правовідносини щодо укладення і виконання договору страхування не є предметом цього спору, відповідна вимога до страховика чи банку не заявлялася, тому підстав для автоматичного зменшення тіла кредиту на цю суму немає.
Щодо переходу права вимоги судом установлено, що 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 28/03/24. Сторони підписали акт приймання-передачі реєстру боржників та акт приймання-передачі прав вимоги, а матеріали справи містять доказ сплати фактором погодженої ціни договору.
У витягу з реєстру боржників зазначено ОСОБА_1 , номер та дату кредитного договору, а також склад і розмір переданої вимоги. Ці відомості узгоджуються з кредитним договором, випискою та розрахунком заборгованості і дають змогу однозначно ідентифікувати передану вимогу.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином, а до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент їх переходу. За статтею 516 ЦК України така заміна здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу фактор передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Надані позивачем документи у їх сукупності підтверджують укладення і виконання договору факторингу та перехід до ТОВ «Цикл Фінанс» права вимоги за кредитним договором відповідача.
Формальна відмінність наданого витягу від зразка додатка до договору факторингу не спростовує переходу права вимоги, оскільки зміст витягу узгоджується з підписаними сторонами актами, містить усі необхідні ідентифікаційні відомості та не суперечить іншим доказам. Доказів визнання договору факторингу недійсним або виключення вимоги до відповідача з переданого реєстру не надано.
Надана позивачем адвокатська вимога від 20 березня 2025 року адресована відповідачу за адресою, яка не збігається з адресою, зазначеною у кредитному договорі. Належних доказів отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги до звернення до суду матеріали справи не містять.
Разом із тим неповідомлення боржника про заміну кредитора не припиняє зобов`язання та не позбавляє нового кредитора права вимагати його виконання. За частиною другою статті 516 та статтею 1082 ЦК України боржник у такому разі має право виконати зобов`язання первісному кредитору, і таке виконання є належним. Доказів сплати відповідачем заборгованості первісному кредитору після відступлення права вимоги не подано. Крім того, кінцевий строк повернення кредиту настав 05 січня 2024 року, тому відсутність доказів попереднього повідомлення не впливає на настання обов`язку повернути кредит.
Отже, позивач довів своє право вимоги, факт надання кредиту та порушення відповідачем обов`язку щодо його повернення, однак довів розмір дійсної заборгованості лише у сумі 22 600,45 грн, із яких 22 600,04 грн складає заборгованість за тілом кредиту та 0,41 грн - заборгованість за процентами. У стягненні решти 26 226,02 грн належить відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із такого.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволено на 46,29 відсотка від заявленої ціни позову. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 121,26 грн судового збору.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року, додаткову угоду щодо цієї справи, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги та детальний опис виконаних робіт, у яких погоджена загальна вартість послуг у розмірі 5 000 грн.
Відповідно до статей 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, а їх розмір визначається згідно з умовами договору та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Суд ураховує, що представником позивача проаналізовано документи, підготовлено позовну заяву, сформовано та подано комплект доказів. Заявлена сума 5 000 грн не є очевидно непропорційною ціні позову та обсягу виконаних робіт. Окрема розбіжність щодо зазначення однієї або півтори години опрацювання матеріалів не спростовує факту надання правничої допомоги та загальної погодженої сторонами вартості послуг.
Разом із тим у зв`язку з частковим задоволенням позову витрати позивача на правничу допомогу підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам. Тому з відповідача на користь позивача належить стягнути 2 314,36 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач повідомила про понесення та очікуване понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн і зазначила, що докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. На час вирішення справи договір про надання правничої допомоги, акт, рахунок, платіжні документи чи детальний опис виконаних робіт відповідачем не подані. Тому підстав для визначення і розподілу конкретного розміру цих витрат у цьому рішенні немає. У разі подання відповідних доказів у строк та порядку, передбачених частиною восьмою статті 141 ЦПК України, питання може бути вирішено судом додатковим рішенням.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, статтями 215, 216, 512, 514, 516, 525, 526, 530, 610, 611, 629, 1048, 1049, 1054, 1077, 1082 ЦК України, статтями 8, 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», код ЄДРПОУ 43453613, місцезнаходження: 04112, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8, заборгованість за кредитним договором № 22039000562196 від 05 січня 2022 року у розмірі 22 600 (двадцять дві тисячі шістсот) грн 45 коп, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 22 600 грн 04 коп та заборгованості за процентами у розмірі 41 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» судовий збір у розмірі 1 121 (одна тисяча сто двадцять одна) грн 26 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 314 (дві тисячі триста чотирнадцять) грн 36 коп.
В іншій частині судові витрати покласти на позивача.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», код ЄДРПОУ 43453613, місцезнаходження: 04112, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Сікора