Справа № 560/19642/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

06 липня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Ковальчук О.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в якому просить
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №222550006980 від 04.11.2025 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу період роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 28.01.1994 згідно трудової книжки НОМЕР_1 та здійснити призначення і виплату пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 28.10.2025, із врахуванням довідки № 01/1/1/1253 від 23.03.2017 про заробітну плату за період роботи з березня 1991 року по січень 1994 року видану акціонерним товариством "Газпромнафта-ноябрьсьнафтогаз" м. Ноябрьськ.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що у зв`язку із досягненням пенсійного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням від 04.11.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовило у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, до страхового стажу не зараховано період роботи на території Російської Федерації згідно записів трудової книжки з 01.01.1992 по 28.01.1994. Вказує, що прийняття Кабінетом Міністрів постанови від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" не є підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи, оскільки такий стаж набутий до прийняття зазначеної постанови. Вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначенні пенсії та зарахуванні зазначеного періоду роботи до страхового стажу протиправним, оскільки спірні періоди роботи підтверджується записами у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж.
Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в Російській Федерації з 01.01.1992 по 28.01.1994. Зазначає, що підрахунок стажу та віку належить до виключної компетенції територіальних органів Пенсійного фонду. В задоволені позову просить відмовити.
До суду надійшов відзив на позов Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому представник зазначає, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV. Починаючи з 01.0.2004 зарахування до страхового стажу періодів роботи на території Держав учасниць Співдружності Незалежних Держав та врахування заробітної плати можливе за умови підтвердження сплати страхових внесків (зборів) до відповідного фонду Держави СНД, на території якої проводилась трудова діяльність або України. При цьому основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Вказує, що призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Оскільки з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Спідружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відсутні підстави для врахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 28.01.1994, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 18.04.1979, який здобутий на території Російської Федерації, при цьому стаж роботи на території Російської Федерації зараховується по 31.12.1991 (лист Пенсійного фонду України від 27.12.2022 № 2800-030102-5/56080, лист Міністерства соціальної політики від 12.01.2023 № 411/0/2-23/54). Вказує на необхідності повідомлення органу Пенсійного фонду в заяві про призначення пенсії про нездійснення іншою державою пенсійних виплат. Страховий стаж позивача становить 13 років 11 місяців 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Зазначає, що призначення пенсії є дискреційними повноваженнями відповідача. В задоволені позову просить відмовити.
Ухвалою від 06.07.2026 Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягнення пенсійного віку, 13.11.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно довідки про наявний страховий стаж позивач матиме право на пенсійну виплату з 20.10.2025, страховий стаж становить 15 років 04 місяці 09 днів. При цьому за розрахунком проведеним управлінням Пенсійного фонду у Кам`янець-Подільському районі загальний стаж позивача складає 15 років 11 місяців 24 дні, до стажу зараховано період роботи з 28.02.1991 по 28.01.1994.
28.10.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, в якій зазначив, що пенсія в іншій державі не призначалась, не отримує пенсію іншого виду та не отримує пенсію від РФ.
Рішенням від 04.11.2025 №222550006980 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи (15 років), передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при наявному стажі - 13 років 11 місяців 18 днів. До страхового стажу позивача не враховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , а саме: 
період роботи в Росії з 01.01.1992 по 28.01.1994, оскільки внаслідок виходу України з 19 червня 2023 року з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсії громадянам, які проживали / працювали на території Російської Федерації (також всі інші країни СНД з якими відсутня угода), призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31.12.1991;
період роботи з 22.06.1988 по 10.09.1989, оскільки запис внесено з порушенням послідовності. Стаж враховано згідно довідки від 29.07.2020 № 1350 05-03 з 22.06.1988 по 11.04.1989.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач 28.02.1991 прийнятий на роботу муляром 4 розряду по вахтовому методу Ноябрського будівельно-монтажного управління "Ноябрськнафтогазу" міста Ноябрськ Тюменської області та 28.01.1994 звільнений у зв`язку із скороченням чисельності. 
Відповідно до архівної довідки акціонерного товариства "Газпромнафта-Ноябрськнафтогаз" від 23.03.2017 №01/1/1/1253 ОСОБА_1 дійсно працював повний робочий день вахтовим методом у Ноябрському будівельно-монтажному управлінні Ноябрського будівельно-монтажного тресту виробничого об`єднання "Нобрськнафтогаз" з березня 1991 року по січень 1994 року та отримував заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнту та північної надбавки, з якої проводились відрахування до пенсійного фонду РФ. При цьому кожен рік роботи у районах Крайної Півночі зараховувався як один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та інвалідності. Дана довідка видана на основі первинних документів, а саме: особової картки форми Т-2, особового рахунку по заробітній платі за 1991-1994 роки (фонд №26, опис №2, справа 698 аркуш 2, справа 413, справа 696, справа 417 аркуші 29-30). 
Вважаючи протиправним рішення відповідача-2 від 04.11.2025 щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі по тексту Закон №1058- ІV).
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058- ІV).
Згідно пункту 5-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності з 1 січня 1992 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР, зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом України від 25.04.2024 № "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" доповнено Закон №1058-IV статтею 24-1 за нормами якої періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Частиною 1 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно з частиною 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та РФ (далі - Угода).
Відповідно до статті 1 Угоди (чинної на час роботи позивача у РФ) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно зі статтею 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України ухвалив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.
Листом від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 Міністерство закордонних справ України повідомило Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.
Міністерство юстиції України повідомленням від 10.01.2023, опублікованим у Офіційному віснику України 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.
У рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України № 1058-IV) порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон України № 1788-XII), якою встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, основним документом, який підтверджує трудовий стаж, набутий до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 01.01.2004, є трудова книжка і лише при її відсутності, або відповідних записів у ній, стаж підтверджується згідно із Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 637. Для призначення пенсії за віком за даними трудової книжки необхідна наявність в ній відомостей щодо стажу роботи. Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. Тільки у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Верховний Суд в постанові від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22 сформував такий правовий висновок: відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації та неможливість їх підтвердження не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком стажу роботи, набутого на підприємствах російської федерації, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки.
Водночас позивачем на підтвердження спірного періоду роботи надано архівну довідку АТ "Газпромнафта-Ноябрськнафтогаз" від 23.03.2017 № 01/1/1/1253, яка видана на підставі первинних документів та підтверджує факт сплати страхових внесків до пенсійного фонду РФ. 
В свою чергу, органом Пенсійного фонду не надано доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки, а також інших наданих документів, або ж доказів, які б підтверджували несплату страхових внесків до пенсійних органів РФ, в тому числі з вини позивача. Отже, надана трудова книжка не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідного періоду до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право на призначення/перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Таким чином, у спірний період роботи позивача Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу позивача період роботи на території РФ з 01.01.1992 по 28.01.1994.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2024 у справі № 340/4436/23, від 28.01.2025 у справі № 620/3530/22.
Суд не бере до уваги посилання відповідачів на листи Пенсійного фонду та Мінсоцполітики, як на підставу не зарахування стажу роботи на території Російської Федерації після 31.12.1991, оскільки такі не є нормативно-правовими актами і мають рекомендаційний характер. 
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в частині відмови у зарахуванні періоду роботи з 01.01.1992 по 28.01.1994 до страхового стажу позивача є неправомірним та підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо органу, який має зарахувати спірний стаж та призначити пенсію суд враховує таке.
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу IV Порядку № 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території. Після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10). Виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
У межах спірних правовідносин заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та за результатом її розгляду прийняте спірне рішення.
Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання про зарахування періоду роботи з 01.01.1992 по 28.01.1994 та призначення пенсії є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яке за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.
Тому, для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивач період роботи з 01.01.1992 по 28.01.1994.
Вирішуючи позовну вимогу щодо призначення пенсії суд враховує таке.
За змістом частини першої статті 26 Закону № 1058-IV з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Частиною 3 статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.
Відповідно до частини 4 Закону №1058 -IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Суд встановив, що позивач, у зв`язку із досягненням пенсійного віку 13.11.2020 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, згідно розрахунку стажу страховий стаж становив більше 15 років, позивача повідомлено, що право на пенсійну виплату він матиме з 20.10.2025. Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 28.10.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком, в якій зазначив, що пенсія в іншій державі не призначалась, не отримує пенсію іншого виду та не отримує пенсію від РФ. Станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії позивачу виповнилося 65 років, загальний страховий стаж позивача становить 13 років 11 місяців 18 днів, з урахуванням зарахованого судом періоду роботи з 01.01.1992 по 28.01.1994 загальний страховий стаж становить понад 15 років. Отже, має право на призначення пенсії за віком з 28.10.2025.
Суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо втручання судом у дискреційні повноваження пенсійного органу, оскільки.
Дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень передбачають можливість вибору між кількома правомірними варіантами поведінки, однак у даному випадку відповідач не наділений свободою розсуду щодо зарахування до страхового стажу періодів, які підтверджені належними доказами та відповідають вимогам законодавства.
Натомість, за наявності встановлених законом умов, орган Пенсійного фонду зобов`язаний діяти у чітко визначений спосіб, а саме врахувати відповідні періоди стажу та призначити пенсію, що свідчить про відсутність у нього дискреції у цьому питанні.
Зобов`язання судом відповідача зарахувати до страхового стажу спірний період та призначити позивачу пенсію є належним способом захисту порушеного права, а не втручанням у дискреційні повноваження, оскільки у спірних правовідносинах відповідач не мав альтернативних правомірних варіантів поведінки.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, позов слід задовольнити частково.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.11.2025 №222550006980 в частині відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи з 01.01.1992 по 28.01.1994 до страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.1992 по 28.01.1994 відповідно до запису трудової книжки серії НОМЕР_1 та архівної довідки №01/1/1/1253 від 23.03.2017 і призначити пенсію за віком з 28.10.2025.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 1211,20 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 21318350)  Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23,м. Черкаси,Черкаська обл., Черкаський р-н,18002 , код ЄДРПОУ - 21366538) 	

Головуючий суддя 		О.К. Ковальчук