Справа № 372/5114/26 
3-1015/26

П О С Т А Н О В А
іменем України

02 вересня 2026 року м. Обухів 
Суддя Обухівського районного суду Київської області Р.О. Рабчун, розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Обухівського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: суду не відомий,
за ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 02.08.2026 о 15 год. 40 год. м. Обухів, траса Н-01, 46 км. водій керуючи автомобілем виїхав на зустрічну смугу для руху, чим спричинив створення аварійної обстановки, а саме змусив водія автомобіля ЗАЗ н.з. НОМЕР_1 , який рухався в зустрічному напрямку змінити швидкість та напрямок руху, чим порушив РО2030500; п.16.6 ПДР.
Відповідно до протоколу гр. ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала та просила суд закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення з підстав того, що постановою Обухівського районного суду Київської області від 26.08.2026 року у справі № 372/4976/26 встановлено вину ОСОБА_2 у порушенні ПДР України, що стало причиною ДТП, а також встановлено обставини щодо розташування смуг руху та механізму зіткнення, які мають значення для розгляду справи № 372/5114/26.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КУпАП порушення, передбачені частинами першою - четвертою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян тягне за собою накладення штрафу в розмірі вісімдесяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У рішенні ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява №7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і до нього висуваються певні вимоги. Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд. Суть порушення, яке має значення для справи, формулюється у протоколі про адміністративне правопорушення. Саме цей документ встановлює в чому полягає правопорушення, тоді як суд, покликаний винести постанову, має лише обмежені повноваження щодо встановлення наявності / відсутності вини особи у скоєному.
При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.
Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі № 1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип "in dubio pro reo", згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Згідно ч.1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У судовому засіданні було досліджено відеозаписи з місця ДТП, у тому числі надані стороною захисту, з яких убачається, що смуга руху, на якій зупинилася ОСОБА_1 , готуючись до виконання маневру повороту ліворуч, є її смугою руху, призначеною для з`їзду з крайньої лівої смуги, якою вона рухалася раніше, та яка з`являється після завершення огорожі. Водночас додаткова третя смуга в напрямку руху ОСОБА_1 з`являється і з боку руху ОСОБА_2 , однак від його смуги руху вона відокремлена суцільною лінією дорожньої розмітки, яка відповідно до ПДР України забороняла йому виїзд на цю смугу для руху у своєму напрямку. Таким чином, як схема ДТП, так і досліджені відеозаписи узгоджуються саме з поясненнями потерпілої ОСОБА_1 , а не з версією ОСОБА_2 , викладену й письмових поясненнях останнього.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах докази, заслухавши пояснення ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУПАП, а тому провадження підлягає закриттю за п. 1 ст. 247 КУпАП.
Враховуючи зазначене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 5 ст. 122 КУпАП закрити, за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя            Р.О. Рабчун