Справа № 150/25/26
Провадження № 22-ц/801/1578/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цимбалюк Л. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	Справа № 150/25/26	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Берегового О. Ю., Міхасішина І. В.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 30 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Цимбалюк Л. П. в с. Мазурівка Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін,
у цивільній справі № 150/25/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:
Короткий зміст вимог
У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») через систему «Електронний суд» звернулося в міськрайонний суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 08.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №166824 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 31 765,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору.
Згідно з умовами цього договору Кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти, у розмірі 26 809,81 грн для погашення заборгованості ОСОБА_1 , як позичальника за договором про споживчий кредит №159805 від 08.11.2024, укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 190,44 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 4 764,75 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п.2.5 індивідуальної частини.
ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» виконало свої зобов`язання, проте, відповідач порушила умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів, яка на момент подання позовної заяви до суду становить 32 175,18 грн, з яких: 31 765,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 9,18 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом; 401,00 - заборгованість по комісії; 900,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями.
16.04.2025 первісний кредитор - ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та позивач уклали договір факторингу №16042025, згідно з умовами якого, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №166824 від 08.01.2025.
Враховуючи те, що відповідачем в добровільному порядку не сплачено вказану заборгованість за договором кредиту, позивач окрім іншого просив стягнути із відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору та правничої допомоги.
В подальшому своє заявою від 27.02.2026 позивач зменшив розмір позовних вимог, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 надала посвідчення серії НОМЕР_2 від 19.08.2024, з якого вбачається, що її чоловік, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 , крім того долучила свідоцтво про шлюб від 19.09.2015, з якого вбачається, що відповідач є дружиною ОСОБА_2 , а тому вона має право на встановлені законодавством пільги, визначені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом; звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.
З урахуванням наведеного просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором №166824 від 08.01.2025 у розмірі 31 765,00, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 та правничої допомоги в сумі 7 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 30 квітня 2026 року відмовлено в задоволенні позову.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано довідку від 03.11.2025 за №3944/03-12 про проведення взаємозаліку, отже, надаючи цій довідці правову оцінку з точки зору належності, допустимості та достатності її як доказу отримання кредитних коштів в розмірі 31 765,00 грн з метою проведення взаємозаліку попереднього зобов`язання ОСОБА_1 за договором №159805 від 08.11.2024, судом взято до увагу те, що із даної довідки неможливо встановити кого стосуються кредитні зобов`язання, оскільки, довідка не містить відомостей про позивальника (ПІБ, РНОКПП тощо). В довідці зазначається лише номер кредитного договору та договору взаємозаліку, сума кредиту, сума перерахована на погашення заборгованості за договором взаємозаліку, сума перерахування на картковий рахунок позичальника, комісія. Однак, окрім відсутності у вказаній довідці відомостей щодо позичальника, відсутні відомості також і про номер карткового рахунку позичальника, на який скеровано кошти в розмірі 190,44 грн.
При цьому суд критично поставився до показів представника позивача про те, що на момент укладення договору у ОСОБА_1 , як позичальника існувала непогашена заборгованість за попереднім кредитним договором №159805 від 08.11.2024, оскільки, копію попереднього кредитного договору №159805 від 08.11.2024 позивачем на підтвердження своїх тверджень щодо перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів згідно договору від 08.01.2025 за №166824, для погашення існуючої кредитної заборгованості, не надано.
З урахуванням наведеного, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачем належним чином не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення кредитної заборгованості за договором №3166824 від 08.01.2025, не надано безспірних доказів, які б підтверджували його обґрунтування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач, діючи через свого представника Куксу К. О. , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та витребувано матеріали судової справи з Чернівецького районного суду Вінницької області, які надійшли до суду апеляційної інстанції 08 червня 2026 року.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2026 року вказану справу призначено до розгляду, який постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з перебуванням судді Матківської М. В. у відпустці, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2026 року повторно визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Береговий О. Ю.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції визнав факт укладення сторонами кредитного договору та підтвердив наявність зобов`язань, що виникли на його підставі. Крім того, суд встановив факт укладення договору факторингу, а також факт переходу права вимоги відповідно до реєстру.
При цьому, місцевий суд не звернув увагу на те, що відповідно до умов Кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 31 765,00 грн, який надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 26 809,81 грн для погашення заборгованості Позичальника за Договором про споживчий кредит №159805 від 08.11.2024 укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 190,44 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 4 764,75 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
Відразу після підписання договору, 08.01.2025 відповідачу перераховано грошові кошти в сумі 190,44 грн на вказану ним банківську карту, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС».
Відповідно до копії довідки про перерахування грошових коштів, яка підписана ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» в особі директора Македонського О. Є. за допомогою сервісу «Вчасно», первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Ця довідка повідомляє про успішність наступної операції згідно з договором №1412/22-1 від 14.12.2022 укладеним з ТОВ «ФК «Контрактовий дім». Де № транзакції - 1538978562; сума, грн - 190,44; валюта - UAH; дата прийняття - 08.01.2025 о 17:40; номер замовлення - 179419631; номер картки - НОМЕР_1 ; статус - прийнято.
Зауважує, що вищезазначені платіжні документи містять всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, порядок видачі коштів в безготівковій формі первісним кредитором не порушено.
Також до матеріалів справи долучено довідку про проведення взаємозаліку, яким ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» на підтвердження факту проведення взаємозаліку зобов`язань між сторонами в межах виконання умов кредитних договорів засвідчує, що відповідні операції були здійснені у встановленому порядку: за кредитним договором №159805 від 08.11.2024, сума кредиту - 26 809,81 грн, сума перерахування на картковий рахунок позичальника у розмірі - 190,44 грн, комісія - 4 764,75 грн, договір взаємозаліку 159805, дата договору взаємозаліку 08.11.2024.
При цьому апелянт зазначає, що умовами Кредитного договору передбачено проведення взаємозаліку, відповідно до якого надані кредитні кошти були спрямовані не лише на їх безпосереднє перерахування позичальнику на картковий рахунок, а й на зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом погашення заборгованості позичальника за раніше укладеними кредитними договорами з кредитодавцем, зокрема на підтвердження даного факту первісний кредитор надав довідку (Додаток №21 до позовної заяви).
Тому вважає, що позивачем доведено факт виконання зобов`язання первісного кредитора ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та перерахування на рахунок відповідача суми в розмірі 190,44, що є підставою для задоволення позову.
Таким чином, на переконання апелянта, судом першої інстанції не враховано той факт, що із наданої відповідачу суми кредиту, 26 809,81 грн зараховано для погашення заборгованості за раніше укладеним кредитним договором. Враховуючи наведені умови кредитного договору, дані кошти фактично не перераховувались відповідачу, а тому твердження суду про необхідність надання доказів їх перерахування відповідачу є безпідставними.
Отже місцевий суд безпідставно звів аналіз договору до формального зарахування лише частини суми грошових коштів, не беручи до уваги, що інша частина суми використана за цільовим призначенням, прямо передбаченим умовами договору.
При цьому розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Тобто позичальник усвідомлював взяті на себе зобов`язання.
На виконання вимог статті 361 ЦПК України відповідачу ОСОБА_1 було надіслано копію апеляційної скарги та додані до неї матеріали, проте відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.
Згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
У справі встановлено, що 08.01.2025 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №166824 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 31 765,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору.
Згідно з умовами цього договору Кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти, у розмірі 26 809,81 грн для погашення заборгованості ОСОБА_1 , як позичальника за договором про споживчий кредит №159805 від 08.11.2024, укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 190,44 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 4 764,75 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
Умовами Кредитного договору передбачено проведення взаємозаліку, відповідно до якого надані кредитні кошти були спрямовані не лише на їх безпосереднє перерахування позичальнику на картковий рахунок, а й на зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом погашення заборгованості позичальника за раніше укладеними кредитними договорами з кредитодавцем, зокрема на підтвердження даного факту первісний кредитор надав довідку.
Як вбачається із повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 03.02.2026 за №20.1.0.0.0/7-260202/43985-БТ, наданого на виконання ухвали суду першої інстанції від 27.01.2026, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вище вказаною платіжною карткою за період з 08.01.2025 по 13.01.2025 номер телефону НОМЕР_5 був/є фінансовим та знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 . По рахунку № НОМЕР_4 було зарахування коштів на суму 190,44 грн 08.01.2025, що стверджується випискою по зазначеному рахунку за період з 08.01.2025 по 13.01.2025 (а.с. 71, 72).
16.04.2025 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», як первісним кредитором та позивачем ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №6042025, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно п. 1.5. Договору факторингу погоджено, що реєстр прав вимог - це перелік прав вимог до боржників, що відступається за цим договором. 
Пунктом 2.1. Договору факторингу встановлено, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до п. 4.1. Договору факторингу погоджено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог та Акту приймання-передачі Реєстру, по формі встановленій у відповідних Додатках.
Отже, відповідно до Реєстру прав вимог № 2 від 07.05.2025 до Договору Факторингу та Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог №2 від 07.05.2025 до Договору факторингу до Позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , як позичальника. 
Для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», як первісного кредитора, зі сторони позивача згідно з Договором Факторингу саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимог №2 від 07.05.2025 до Договору факторингу (до якого входило також відступлення права вимоги щодо заборгованості відповідача по кредитному договору) до позовної заяви додається платіжна інструкція.

Позиція суду апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведені норми, зазначена справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним критеріям судове рішення не відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
Згідно зі статтями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Закон України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У справі, що переглядається, судом встановлено, що 08.01.2025 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №166824 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 31 765,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами кредитного договору (а.с.30-33).
Згідно з умовами цього договору, а саме п 2.2.1, сума (загальний розмір) кредиту становить 31 765 грн надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 26 809,81 грн для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит №159805 від 08.11.2024, укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 190,44 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 4 764,75 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини.
Комісія за надання кредиту складає 4 764,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 15,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (згідно з п. 2.5.).
Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який є додатком до договору №166824 від 08.01.2025, який підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 5d411667 08.01.2025 (а.с.21-23).
У підписаному відповідачем Паспорті споживчого кредиту визначено суму кредиту 31 765 грн, строк кредитування 365 днів, спосіб та строк надання кредиту, а саме: безготівковим шляхом на рахунки Позичальника, здійснення платежів на користь Кредитодавця. Кредит надається не пізніше наступного дня з моменту укладення договору за умови надання забезпечення та/або укладення договорів про надання супровідних послуг, якщо такі передбачаються, в наступному порядку: у розмірі 26 809,81 грн для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит №159805 від 08.11.2024, укладеним з Кредитодавцем; у розмірі 190,44 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 4 764,75 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно з п.2.5 індивідуальної частини.
Отже, умовами договору передбачено не лише розмір кредиту, а й спосіб використання частини кредитних коштів, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статтях 6 та 627 ЦК України.
Згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом.
Відповідно до копії довідки про перерахування грошових коштів, яка підписана ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» в особі директора Македонського О. Є. за допомогою сервісу «Вчасно», первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Ця довідка повідомляє про успішність наступної операції згідно з договором №1412/22-1 від 14.12.2022 укладеним з ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с.13-14).
У цій довідці зазначено № транзакції - 1538978562; сума, грн - 190,44; валюта - UAH; дата прийняття - 08.01.2025 о 17:40; номер замовлення - 179419631; номер картки - НОМЕР_1 ; статус - прийнято.
Вищезазначений платіжний документ містить всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, порядок видачі коштів в безготівковій формі первісним кредитором не порушено.
З наданої апелянтом довідки про перерахування грошових коштів з відміткою ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» вбачається, що вона повністю відповідає статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», адже має всі необхідні реквізити.
Згідно з абзацом 10 частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (абзац 12 частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»).
Також в матеріалах справи міститься Довідка про проведення взаємозаліку, яким ТОВ «ФК«КРЕДІПЛЮС» на підтвердження факту проведення взаємозаліку зобов`язань між сторонами в межах виконання умов кредитних договорів засвідчує, що відповідні операції були здійснені у встановленому порядку: за кредитним договором №159805 від 08.11.2024, сума кредиту - 26 809,81 грн, сума перерахування на картковий рахунок Позичальника у розмірі - 190,44 грн , комісія - 4 764,75 грн, Договір взаємозаліку 159805, дата договору взаємозаліку 08.11.2024 (а.с.37, 153-154).
Умовами вказаного Кредитного договору передбачено проведення взаємозаліку, відповідно до якого надані кредитні кошти були спрямовані не лише на їх безпосереднє перерахування Позичальнику на картковий рахунок, а й на зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом погашення заборгованості Позичальника за раніше укладеними кредитними договорами з Кредитодавцем, зокрема на підтвердження даного факту первісний кредитор надав відповідну довідку.
З урахуванням наведеного, позивач належним чином підтвердив факт перерахування коштів відповідачу первісним кредитором.
За своєю сутністю кредитний договір є позикою, а відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже зобов`язання позичальника з повернення кредиту виникає з моменту отримання кредитних коштів.
Позивач, відповідно до вимог статті 84 ЦПК України, разом з поданням позовної заяви, заявив клопотання про витребування первинних бухгалтерських документів оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Так, згідно з повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 03.02.2026 за №20.1.0.0.0/7-260202/43985-БТ, наданого на виконання ухвали суду першої інстанції від 27.01.2026, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вище вказаною платіжною карткою за період з 08.01.2025 по 13.01.2025 номер телефону НОМЕР_5 був/є фінансовим та знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 . По рахунку № НОМЕР_4 було зарахування коштів на суму 190,44 грн 08.01.2025, що стверджується випискою по зазначеному рахунку за період з 08.01.2025 по 13.01.2025 (а.с.71, 72).
Таким чином, позивачем доведено факт виконання зобов`язання первісного кредитора ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та перерахування на рахунок відповідача суми в розмірі 190,44 грн.
Згідно з частиною першою статті 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Взаємозалік заборгованостей - це спосіб розрахунків між сторонами, за якого взаємні грошові вимоги (заборгованості) погашаються частково або повністю шляхом зарахування.
Отже, судом першої інстанції не враховано той факт, що із наданої відповідачу суми кредиту, 26 809,81 грн зараховано для погашення заборгованості за раніше укладеним кредитним договором. 
Враховуючи наведені умови кредитного договору, такі кошти фактично не перераховувались відповідачу, а тому твердження місцевого суду про необхідність надання доказів їх перерахування відповідачу є безпідставними.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Разом з тим, суд першої інстанції помилково вважав доведеним зарахування у сумі лише 190,44 грн на рахунок Позичальника, розцінюючи це як доказ того, що заборгованість відповідача становить саме 190,44 грн.
При цьому суд зазначає, що виписка по рахунку ОСОБА_1 , надана банком - емітентом АТ КБ «ПриватБанк» не підтверджує отримання відповідачем 31 765,00 грн та спростовується документами банківської установи.
Позивач неодноразово зазначав, що вся сума кредитних коштів, з яких лише залишок у розмірі 190,44 грн зарахований на рахунок відповідача, а решта суми пішла на погашення заборгованості за попереднім кредитом.
Місцевим судом також не враховано, що Позичальник до укладення договору підтвердив свою обізнаність про всі умови кредитування (згідно з п. 1.2 договору), у тому числі про порядок та спосіб надання кредиту.
Вказане свідчить про усвідомленість дій Позичальника та відсутність спору щодо змісту договору, що неодноразово підтверджено судом першої інстанції.
Таким чином, суд безпідставно звів аналіз договору до формального зарахування лише частини суми грошових коштів, не беручи до уваги, що інша частина суми використана за цільовим призначенням, прямо передбаченим умовами договору.
Такий висновок свідчить про однобічне та фрагментарне тлумачення договору, що суперечить принципу всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, передбаченого статтею 13 ЦПК України.
Колегія суддів також враховує, що будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду не надано.
Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Тобто Позичальник усвідомлював взяті на себе зобов`язання.
Твердження суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що 08.01.2025 відповідачем ОСОБА_1 отримано від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» кредитні кошти в розмірі 31 765,00 грн, є помилковими. За змістом статті 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, установлених договором, при цьому закон не пов`язує факт надання кредиту виключно з перерахуванням усієї суми на банківський рахунок позичальника. Надання кредиту може здійснюватися і шляхом спрямування частини кредитних коштів на виконання грошових зобов`язань позичальника, що прямо передбачено договором та призводить до припинення відповідного боргу.
Не заслуговують на увагу посилання місцевого суду на відсутність належних та допустимих доказів фактичного надання кредиту у розмірі 31 765,00 грн. Сам кредитний договір, укладений в електронній формі та підписаний електронним підписом, є належним письмовим доказом у розумінні статей 76-78 ЦПК України і містить усі істотні умови щодо суми кредиту, порядку його надання та повернення. При цьому відсутність банківських платіжних доручень або виписок не спростовує факту надання кредиту, оскільки частина кредитних коштів була надана шляхом внутрішнього зарахування в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості за попереднім кредитним договором №159805 від 08.11.2024, що не потребує оформлення окремих банківських платіжних документів. Нарахування іншої частини кредиту підтверджується випискою із банківського рахунку.
Крім того, відповідач не довела повернення цих коштів або відмови від кредиту та користувалася кредитом у межах строку дії договору. Така поведінка свідчить про прийняття нею умов договору та фактичне визнання отримання кредиту у погодженому сторонами розмірі. 
Таким чином, оскільки доказів належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт переходу за Договором факторингу №6042025 від 16.04.2025 від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.
Колегія суддів визнає, що копії Договору факторингу №6042025 від 16.04.2025 та Реєстру прав вимог №2 від 07.05.2025 є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову в позові.
Отже доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», з урахування заяви про зменшення позовних вимог, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, які, з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції цієї постанови, підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат 
Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються з: 2 662,40 грн судового збору за подання позовної заяви, 3 993,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 6 656 грн. Крім цього, апелянт вважає, що стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн понесені ним під час розгляду справи судом першої інстанції, а також витрати за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції - 6 000 грн.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» в повному обсязі, то стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір в судах першої та апеляційної інстанцій в розмірі 2 662,40 грн та 3 993,60 грн, а всього 6 656 грн відповідно.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
З огляду на викладене вище відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі N 755/9215/15 (провадження N 14-382цс19) зазначено, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №757/29103/20 (провадження №61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
Зазначений попередній розрахунок суми судових витрат в розмірі 7 000 грн включає в себе витрати понесені ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, що підтверджується актом виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 (а.с.43-44, 46-47).
Так, відповідно до акту прийому-передачі від 25.11.2025, адвокатом Соломко О. В. надавались послуги, зокрема, зі складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 166824 від 08.01.2025 (2 год) - 5 000 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 166824 від 08.01.2025 (2 год) - 1 000 грн; підготовка адвокатського запиту (1 год) - 500 грн, підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 166824 від 08.01.2025 (1 год) - 500 грн, а всього 7 000 грн. 
Крім того, згідно з актом прийому-передачі від 14.05.2026, адвокатом Соломко О. В. також надавались послуги зі складання апеляційної скарги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 166824 від 08.01.2025 (2 год) - 6 000 грн (а.с.179). 
Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі, а також наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн в суді першої інстанції та 4 000 грн в суді апеляційної інстанції, а всього 9 000 грн.
Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» задовольнити.
Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 30 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 43541163) заборгованість за кредитним договором № 166824 від 08 січня 2025 року в розмірі 31 765 (тридцять одна тисяча сімсот шістдесят п`ять) грн 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 43541163) судові витрати у справі, що складаються із судового збору, сплаченого за подання позовної заяви і апеляційної скарги в розмірі 6 656 грн 00 коп., та витрат на правову допомогу у судах першої та апеляційної інстанцій в розмірі 9 000 грн 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий         Ю. Б. Войтко

Судді:         О. Ю. Береговий

І. В. Міхасішин