ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/2377/26
15 липня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
17 квітня 2026 року до Тернопільського окружного адміністративного суду через представника адвоката Головацького Василя Федоровича надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якій позивач просить суд:
визнати рішення про відмову в перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.03.2026 року №961080125573 - протиправним та скасувати його;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перевести ОСОБА_1 з 12.02.2025 року на пенсію державного службовця за віком відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 року 889-VIII “Про державну службу”, статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року 3723-ХІІ “Про державну службу” та здійснити нарахування та виплату пенсії на підставі довідок про складові заробітної плати від 12.02.2025 року 28, від 12.02.2025 року 29 виданих Тернопільською районною державною адміністрацією.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 у справі №500/3132/25 відповідачем повторно прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії позивача від 26.03.2026 у зв`язку з недоцільністю, внаслідок неврахування довідок про заробітну плату від 12.02.2025 №28, №29, виданих Тернопільською районною державною адміністрацією. Позивач вважає, що його право на отримання пенсії за віком згідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» з 12.02.2025 встановлено рішенням суду у справі №500/3132/25 і в силу вимог статті 78 КАС України доказуванню не підлягає. Щодо форми поданих довідок, то позивач зазначає, що має більше 20-ти років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, і на час звернення до відповідача із заявою від 12.02.2025 не перебував на державній службі, тому має право на розрахунок його пенсії із застосуванням Порядку №622 в редакції, чинній станом на день звернення. 
Ухвалою суду від 04.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
06.05.2026 представником третьої особи подано до суду пояснення, за змістом яких заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що порушене у справі питання правомірності повторного переведення особи на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а також можливості її перерахунку на підставі нових довідок про складові заробітної плати не є новим для судової практики й вже було предметом розгляду у Верховному Суді. Так, під час розгляду справи №140/5363/24 Верховний Суд (постанова від 25.07.2025), взявши до уваги правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 23.12.2022 №3-р/2022 у справі №3-132/2018 (5462/17), ухваленому за конституційною скаргою щодо перевірки на відповідність Конституції України підпункту 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №?889-VIII, дійшов висновку, що чинне законодавство України не передбачає можливості повторного призначення пенсії державного службовця, яка вже була призначена раніше, а також не встановлює правового механізму її перерахунку у зв`язку зі зміною (збільшенням) складових заробітної плати.
У зв`язку із викладеним третя особа зазначає, що немає підстав вважати обґрунтованими висновки позивача щодо наявності у нього правових умов для реалізації права на отримання пенсії державного службовця відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII та статті 37 Закону України №3723 XІІ. Зазначені положення не передбачають можливості повторного призначення або перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку із зміною складових заробітної плати після припинення державної служби, а відтак висновки судів попередніх інстанцій у цій частині є такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.
14.05.2026 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 з 14.11.2011 вже призначалася пенсія відповідно до Закону «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та з 01.05.2020 позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Та обставина, що особа раніше отримувала пенсію відповідно до Закону № 3723 XII, не позбавляє її права перейти з пенсії за віком, яку вона отримує за Законом № 1058-IV, на пенсію за віком в рамках дії Закону № 889-VIII. Проте виплата такої пенсії поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
Відповідач зазначає, що у ході виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі № 500/3132/25 проведено перерахунок пенсії позивача та встановлено, що розмір пенсії ОСОБА_1 згідно з Законом України «Про державну службу» зменшується та станом на 12.02.2025 становить 4907,14 грн, у той час як розмір пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» складає 6782,72 грн.
Відтак, оскільки після переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу», розмір пенсії позивача зменшиться, тому відповідач вважає таке переведення недоцільним, про що відповідачем було зазначено у оскаржуваному рішенні від 26.03.2026 № 961080125573.
Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.
Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області як отримувач з 14.11.2011 по 01.05.2020 пенсії відповідно до Закону "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993, з 01.05.2020 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
12.02.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення його на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу». 
Враховуючи принцип екстериторіальності вказана заява з доданими до неї документами була розглянута Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області, яким 19.02.2025 прийнято рішення 19.02.2025 №961080125573 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». 
Вказане рішення мотивовано тим, що проведення перерахунків призначених раніше пенсій не передбачено Законом України "Про державну службу".
Не погодившись з вказаним рішенням відповідача від 19.02.2025 №961080125573 позивач оскаржила його у судовому порядку, внаслідок чого рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 у справі №500/3132/25, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026, вирішено:
«Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №961080125573 від 19.02.2025 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2025 про переведення на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" та прийняти рішення.»
На виконання рішення суду у справі №500/3132/25 Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 12.02.2025 та прийнято рішення від 26.03.2026 №961080125573 про відмову у переведенні його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з підстав його недоцільності. 
Вказане рішення мотивовано тим, що під час повторно розгляду звернення, з урахуванням вимог пункту 13 Прикінцевих положень Закону, встановлено, що розмір пенсії за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням послідовних індексацій станом на 12.02.2025 становить 4907,14 грн, що менше, ніж пенсія за віком, призначена відповідно до Закону – 6782,72 грн.
Не погоджуючись з рішенням відповідача від 26.03.2026, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначались Законом №3723-XI.
01 травня 2016 року набрав чинності Закон №889-VIII, пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України Про державну службу (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно з пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до приписів частини першої статті 37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відтак, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.
Пунктом 2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 (зі змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 року №823 Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, що є чинною з 20 липня 2024 року; Порядок №622), також установлено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII Про державну службу на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII Про державну службу (Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII Про державну службу: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Згідно пункту 3-1 Порядку №622 державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу» займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу», мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.
Відповідно до приписів пункту 5 Порядку №622 довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII «Про державну службу» та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.
З матеріалів справи слідує, що позивач у період з 14 листопада 2011 року по 01 травня 2020 року отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Надалі позивач отримує пенсію за віком згідно із Законом №1058-IV, а спір виник через бажання позивача перейти на пенсію державного службовця з урахуванням рішення суду у справі №500/3132/25 та здійснити перерахунок пенсії на підставі довідок, виданих Тернопільською районною державною адміністрацією від 12 лютого 2025 року №28 та №29 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, про що 12 лютого 2025 року позивачем подана відповідна заява до органу Пенсійного фонду України.
Суд зауважує, що судове рішення у справі №500/3132/25 не містить зобов`язання для відповідача перевести позивача на пенсію державного службовця за віком, а передбачає зобов`язання Головного управління ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2025 року.
Так, за результатами повторного розгляду заяви позивача від 12.02.2025 про переведення його на пенсію державного службовця за віком, оскаржуваним рішенням відповідача від 26.03.2026 у такому переведенні позивачу відмовлено з тих підстав, що розмір пенсії внаслідок переведення буде меншим, ніж отримувана пенсійна виплата до переведення (згоду щодо переведення на пенсію у меншому розмірі позивач не надав), а пенсія, призначена на підставі Закону №3723-ХІІ перерахунку на підставі оновлених довідок не підлягає.
Відтак, ключовим у цій справі є питання права особи, яка бажає перейти з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на отримання пенсії державного службовця за віком, якщо їй вже призначалась така пенсія раніше, з проведенням перерахунку відповідно до статті 37 Закону №3723-XII на підставі нових довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за посадою, з якої така особа вийшла на пенсію.
Питання можливості перерахунку пенсії на підставі нових довідок про складові заробітної плати не є новим для судової практики й вже було предметом розгляду у Верховному Суді.
Серед іншого, у постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі №300/936/23 викладено правовий висновок, згідно з яким ані Закон №889-VIII, ані Закон №1058-IV не містять положень, які б передбачали підстави або механізм для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною (збільшенням) розміру заробітної плати діючих службовців. Аналогічним чином, жодних підстав для такого перерахунку не передбачає і стаття 37 Закону №3723-ХІІ, яка регламентує порядок призначення пенсії за віком державним службовцям.
Верховний Суд у вищезгаданій постанові також наголосив на принципі прямої дії закону в часі: до правовідносин щодо перерахунку пенсій підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент звернення за перерахунком або переведенням, а не те, що діяло на час первинного призначення пенсії. Отже, законодавство, чинне на момент звернення позивачки, не передбачало можливості проведення перерахунку пенсії державного службовця, зокрема на підставі поданих нею довідок про оновлені складові заробітної плати.
Отже, за наявності права на отримання пенсії згідно зі статтею 37 Закону №3723-XII, проте за відсутності підстав для перерахунку такої пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям, вирішальним є саме розмір пенсії, на який матиме право позивач в разі його переведення на таку пенсію у порівнянні із отримуваним ним розміром пенсії за Законом №1058-IV.
Суд також бере до уваги правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 у справі №3-132/2018 (5462/17), ухваленому за конституційною скаргою щодо перевірки на відповідність Конституції України підпункту 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» №889-VIII.
У вищезазначеному Рішенні Конституційний Суд України визнав вказане положення таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), у частині, в якій воно унеможливлювало здійснення перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону №3723-XІІ зі змінами. Водночас Суд наголосив на обов`язку Верховної Ради України внести відповідні законодавчі зміни з метою врегулювання порядку і механізму перерахунку пенсій, призначених за зазначеною нормою, з урахуванням приписів Конституції України, принципу правової визначеності та висновків цього Рішення.
Відтак, Конституційний Суд України підтвердив необхідність законодавчого унормування механізму реалізації права на перерахунок пенсії державного службовця, однак до моменту такого врегулювання саме по собі визнання норми неконституційною не створює підстав для автоматичного перерахунку пенсії в судовому порядку без відповідного законодавчого механізму.
Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі №520/6418/21.
Суд також наголошує, що відповідно до пункту 13 розділу ХV Прикінцеві та перехідні положення Закону №1058-ІV у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про статус народного депутата України», «Про наукову і науково-технічну діяльність», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсій, призначених відповідно до зазначених законів, не переглядається. Пенсії, призначені відповідно до зазначених законів, індексуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Провівши умовне переведення на пенсію за віком державного службовця за матеріалами пенсійної справи, ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснило розрахунок пенсійної виплати, яку може отримувати позивач у сумі 4907,14 грн, що не є доцільним з огляду на розмір отримуваної пенсії 6782,72 грн.
Таким чином, проаналізувавши вищезазначені нормативно-правові акти, суд доходить висновку, що пенсія позивача не може бути перерахована згідно із Законом №3723-XII на підставі довідок Тернопільської районної державної адміністрації від 12 лютого 2025 року №28 та №29, а у разі переведення на пенсію державного службовця за віком розмір пенсійної виплати буде меншим, ніж позивач отримує на цей час відповідно до Закону №1058-ІV, тому відсутні правові та фактичні підстави визнавати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 26 березня 2026 року №961080125573 протиправним, оскільки воно не порушує права позивача на вибір пенсії на вигідніших умовах, що є метою будь-якого перерахунку пенсії.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із меж заявлених позовних вимог та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав відсутності порушених прав позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю, і позивач звільнена від сплати судового збору, тому розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити у повному обсязі. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 15 липня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: просп. Соборний, 158Б, м.Запоріжжя, Запорізький р-н, Запорізька обл., 69005, код ЄДРПОУ 20490012); 
третя особа:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001, код ЄДРПОУ 14035769) .
Головуючий суддя Мірінович У.А.