ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

7 липня 2026 року      м. Чернівці  справа № 722/228/26
провадження №22-ц/822/963/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 9 квітня 2026 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
встановив: 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано наступним. Між ТОВ «Споживчий Центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор» та ОСОБА_1 01.10.2020 року укладено Кредитний договір № 01.10.2020- 010000992.
Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 6500 грн. Строк користування Кредитом за умовою «Короткий кредит»: 14 календарних днів з дати отримання; Строк користування Кредитом за умовою «Довгий кредит»: 28 календарних днів з дати отримання; Проценти за умовою «Короткий кредит»: 1 820 грн., що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка); Проценти за умовою «Довгий кредит»: 4 550 грн., що становить 70% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка); Графік платежів за умовою «Короткий кредит»: сума Кредиту 6 500 грн. та Проценти 1 820 грн. сплачуються до 15.10.2020 включно; Графік платежів за умовою «Довгий кредит»: сума Кредиту 6 500 грн. та Проценти 4 550 грн. сплачуються до 29.10.2020 включно.
Відповідно до Кредитного договору № 01.10.2020-010000992 від 01.10.2020 року Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 6500 грн., що належним чином підтверджується карткою Субконто боржника (виписка) по Кредитному договору. Отже, Кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі.
В свою чергу Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, що підтверджується карткою Субконто боржника (виписка) по Кредитному договору № 01.10.2020-010000992 від 01.10.2020р., у зв`язку з чим станом на 17.12.2025 утворилась заборгованість у розмірі 11050,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 6500,00 грн. та за відсотками – 4550,00 грн., чим порушуються права та інтереси Позивача.
30.11.2021 між ТОВ ««Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № 301121-1, на виконання умов зазначеного Договору факторингу укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 01.10.2020-010000992 від 01.10.2020 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється ОСОБА_1 .
Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 11050,00 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 9 квітня 2026 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ТОВ «Новий Колектор» просить рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 9 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ТОВ «Новий Колектор» вказує, що ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (офертою) від 01.10.2020 р.; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору №01.10.2020-010000992 від 01.10.2020 р.; 3) підписання відповідачем Підтвердження укладання кредитного договору (акцепту) від 01.10.2020 р. Таким чином, було укладено Кредитний договір №01.10.2020 010000992 від 01.10.2020 р. в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. 
Вищевказаний договір містить Заяву позичальника про перекредитування/зарахування, за якою на підставі ст.601 ЦК України позичальник просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 6 500 грн. за кредитним договором 01.10.2020-010000992 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 6 500 грн. за кредитним договором 18.09.2020-010001734 від 18.09.2020. Кредитор погоджується на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором 01.10.2020-010000992 та зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором 18.09.2020-010001734 від 18.09.2020 вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору 01.10.2020-010000992".
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначення у тексті договору особистих даних ОСОБА_1 з помилкою у прізвищі не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі. Проте, сторона позивача не згодна з таким висновком суду. У своїй постанові від 21.01.2021 року по справі №747/839/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зауважив, що наявність технічної помилки в імені сторони договору не є підставою для визнання договору недійсним, якщо особу можна ідентифікувати за іншими ознаками, зокрема паспортними даними, адресою проживання, тощо.
Визначені у Кредитному договорі ім`я та ім`я по-батькові відповідача збігаються із паспортними даними. Крім того, у Кредитному договорі зазначено адресу відповідача, яка збігається із зареєстрованим місцем проживання відповідача. Аналог власноручного підпису відповідача у Кредитному договорі відповідає зразку підпису відповідача у його паспорті. Більше того, номер телефону позичальника, який зазначено у договорі, та на який надсилався одноразовий ідентифікатор, співпадає із номером телефону, зазначеним відповідачем, як власним, у відзиві. Таким чином, технічна описка в одній букві прізвища позичальника не може мати наслідком нікчемність усього правочину.
Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались факсимільним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора "W3659", який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Саме цей номер телефону відповідач зазначив у шапці відзиву, як такий, що належить йому. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Як зазначалось вище, Кредитний договір №01.10.2020-010000992 від 01.10.2020 р. містить Заяву позичальника про перекредитування/ зарахування. Тому, кошти за даним договором відповідачу не видавались. Даний договір укладено у порядку перекредитування.
Відповідач не надав доказів щодо визнання судом недійсним спірного кредитного договору, отже презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) відповідачем не спростована. Крім того, відповідачем не оскаржувались і попередні кредитні договори, укладені у порядку перекредитування. Доказів звернення до правоохоронних органів за фактом втрати документів, які посвідчують особу, або за фактом шахрайства, відповідач також не надав. Без звернення до Кредитодавця та без отримання ним копій документів і фотофіксації особи (додано до позову), укладення Кредитного договору не відбулось би. Ці обставини відповідачем не спростовано та пояснень щодо них не надано.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 01.10.2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 01.10.2020- 010000992 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору. ОСОБА_1 01.10.2020 о 17:01:56 год. за допомогою одноразового ідентифікатора W3659 підписав заявку до кредитного договору № 01.10.2020- 010000992.
Відповідно до заявки до Кредитного договору та підтвердження укладення цього договору сторони домовилися про надання позивачем відповідачу кредиту у розмірі 6500,00 грн. Строк користування Кредитом за умовою "Короткий кредит": 14 календарних днів з дати отримання; Строк користування Кредитом за умовою "Довгий кредит": 28 календарних днів з дати отримання; Проценти за умовою "Короткий кредит": 1 820 грн. 00 коп, що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка); Проценти за умовою "Довгий кредит": 4 550 грн. 00 коп, що становить 70% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка); Графік платежів за умовою "Короткий кредит": сума Кредиту 6 500 грн. 00 коп. та Проценти 1 820 грн. 00 коп. сплачуються до 15.10.2020 включно; Графік платежів за умовою "Довгий кредит": сума Кредиту 6 500 грн. 00 коп. та Проценти 4 550 грн. 00 коп. сплачуються до 29.10.2020 включно.
Суд звертає увагу, що заявка позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) була підписана позичальником двома способами, не тільки одноразовим ідентифікатором, а також за допомогою власноручного його підпису.
Згідно з п. 1.1. пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 1.2. встановлено, що кредит надається для використання Позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.
Відповідно до п. 1.3. пропозиції протягом трьох робочих днів з дати прийняття пропозиції Позичальником Кредитодавець надає Позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Вид кредиту - фінансовий кредит; термін повернення кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; строк користування Кредитом: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування Кредитом (Проценти): встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Кредитор надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності (п. 2.1 Договору).
Згідно з п. 2.3. пропозиції надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника.
Відповідно до п.п. «а», «б» п. 4.1. пропозиції Позичальник зобов`язався використати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця.
30.11.2021 року між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено Договір факторингу № 301121-1.
Відповідно до п. 2.3 зазначеного Договору Клієнт відступає Право вимоги до Боржника за Кредитним договором Факторові, внаслідок чого Клієнт передає, а Фактор одержує право вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов`язань за Кредитним договором.
Відповідно до п. 2.4 зазначеного Договору факторингу, Сторони домовилися, що Право вимоги за Кредитним договором вважається відступленим Клієнтом Факторові з моменту підписання Сторонами Реєстру прав вимог та скріплення його печатками Сторін.
ТОВ «Споживчий Центр» передало ТОВ «Новий Колектор» право вимоги, зокрема, за Кредитним договором № 01.10.2020- 010000992 від 01.10.2020 року. На підтвердження чого, позивач надав копії Реєстр прав вимог № 1 до Договору факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Позивачем до суду першої інстанції надані докази щодо укладення договору про надання споживчого кредиту, а саме: кредитний договір укладено позичальником « ОСОБА_1 », при цьому у матеріалах справи міститься копія паспорту та ідентифікаційного коду на ім`я ОСОБА_1 .
Заяву на отримання кредиту зазначено, що вони підписані позичальником 01.10.2020 року з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) W3659.
Разом із тим, доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету ТОВ «Споживчий центр» суду не надало. Зазначення у тексті договору особистих даних ОСОБА_1 з помилкою у прізвищі не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі.
Без доказів на підтвердження факту створення заявки на отримання кредиту, ознайомлення з офертою, надсилання одноразового ідентифікатора відповідачу на мобільний номер телефону, який він вказав під час заповнення заявки, використання даного ідентифікатора та надсилання позивачем примірнику кредитного договору та додатків до нього, які є невід`ємною частиною договору, проведення ідентифікації відповідача та доказів здійснення ним дій, спрямованих на укладення договору в електронній формі, одноразовий ідентифікатор, зазначений в кредитному договорі та супутніх документах, є лише абстрактною літеро-числовою комбінацією.
Такими належними та допустимими доказами міг бути моніторинг дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі, яким зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів.
Як вбачається за умовами договору відповідач мав би отримувати кошти шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника. Проте, в матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_1 видані чи перераховані кошти. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач отримував кредитні кошти у визначених договорами порядку та розмірах, як і інформації про суми їх повернення, для того, щоб суд мав можливість дійти до переконання про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.
Заява позичальника про перекредитування/зарахування від 01.10.2020 року, яка підписана одноразовим ідентифікатором W3659 містить прохання позичальника зарахувати його вимогу про видачу суми кредиту у розмірі 6500,00 грн. за кредитним договором 01.10.2020-010000992 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 6 500 грн. за кредитним договором 18.09.2020-010001734 від 18.09.2020. Кредитор погоджується на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором 01.10.2020-010000992 та зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором 18.09.2020-010001734 від 18.09.2020 вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору 01.10.2020-010000992.
Отож, суду мали б бути також надані і докази того, що відбулося перекредитування за кредитним договором 18.09.2020-010001734 від 18.09.2020 року і зобов`язання за цим правочином вважаються виконаними та відсутні в обліку первісного кредитора.
Довідка про розмір простроченої заборгованості та карта субконто, на які посилається представник позивача, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення угод на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, та не містить підтвердження того, що пере кредитування відбулося.
Натомість, заперечуючи щодо наявності правових підстав для задоволення позову, відповідач заперечує факт отримання ним будь-яких грошових коштів за даним договором та посилається, зокрема, на те що позивачем не доведено факт перерахунку кредитних коштів та неналежності карткового рахунку.
Відповідно до ч. 2ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З наведеної норми законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19.
При цьому, в разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі й первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Однак, позивач не надав доказів на підтвердження факту зарахування кредитних коштів за вказаними кредитними договорами. Відсутні також і докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника).
Суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.
Довідка про розмір простроченої заборгованості та карта субконто надана позивачем, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а тому не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки із зазначенням конкретних розмірів заборгованості є документами, що створені самим позивачем та первісними кредиторами, а відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не можуть бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд враховує, що підтвердженням зарахування кредитних коштів на картковий рахунок та користування кредитними коштами може бути виписка по рахунку, проте таких документів матеріали справи не містять.
При цьому суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, в той час, клопотань про витребування таких доказів, як це передбачено ЦПК України, до суду не подавалось.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18).
Частиною 3статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказів, які б свідчили про виконання кредитодавцем умов договору по видачі кредитних коштів або доказів перерахунку коштів на картковий рахунок відповідача, позивачем не надано.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
ухвалив :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» залишити без задоволення.
Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 9 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді      І. Б. Перепелюк
І.Н. Лисак
І. М. Литвинюк