Справа № 314/5451/25
Провадження № 2/314/652/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 року  м.Вільнянськ 
Справа № 314/5451/25;
провадження № 2/314/652/2026;
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кіяшко В.О.,
секретар судового засідання Румянцева А.М.,
учасники справи:
- позивач ОСОБА_1 ;
- відповідач Садівниче товариство «Стоитель»
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи № 314/5451/25 за позовною заявою  ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Строитель» про стягнення моральної шкоди,
за участю: 
представника позивача адвоката     Трачук Н.І.,
представника відповідача      Сивоненко О.В.

стислий виклад позиції сторін.
Позивач звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до Садівничого товариства «Строитель» про усунення перешкод в користування власністю. 
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.08.2025 року належить земельна ділянка площею 0,07 га, кадастровий номер 2321584000:05:001:0485, цільове призначення – ведення садівництва розташована на території Михайлівської сільської ради, безпосередньо на території СТ «Строитель» та розташована на цій земельній ділянці садовий будинок АДРЕСА_1 .
07.09.2024 року відповідачем припинено електропостачання належного їй житлового будинку без мотивування причин.
У відповіді на адвокатський запит відповідач повідомив, що 02.11.2024 року земельна ділянка приєднана до внутрішньої мережі, але зазначене не відповідає дійсності, у будинку відсутнє електропостачання, договір на електропостачання не укладено, заява ОСОБА_1 від 30.08.2025 року по суті не розглянута, відповідь не надана.
Після отримання свідоцтва про право на спадщину від 26.08.2025 року позивачка подала відповідачу заяву від 30.08.2025 року з проханням прийняти у члени товариства, відповіді не отримала, але згідно листа від 17.10.2025 року, заяву від 30.08.2025 року було розглянуто на засіданні правління 27.09.2025 року, рішення правління затверджено загальними зборами від 27.09.2025 року, але докази цього на запит не надано з посиланням на те, що будь-яка інформація надається тільки членам товариства, суть рішення невідома.
Повторний адвокатський запит з проханням надати наступну інформацію: «Результат розгляду заяви від 30.08.2025 року, копію рішення загальних зборів та рішення правління 27.09.2025 року стосовно заяви ОСОБА_1 від 30.08.2025, належним чином посвідчену копію рішення про затвердження тарифів (що не надано на попередній запит), дату та докази поновлення електропостачання належного їй житлового будинку», відповідач не отримав, докази надаються.
Таким чином, відключення позивачки мало місце за відсутності підстав для такого відключення, також має місце недодержання порядку такого відключення.
У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про зобов`язання поновити електропостачання до земельної ділянки та про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000грн. 
Представник позивача під час розгляду справи в суді надана заява про залишення позовних вимог щодо поновлення електропостачання без розгляду (ухвала суду), так як позивач продала спірну земельну ділянку, щодо стягнення моральної шкоди представник позивача наполягала, та просила в цій частині позов задовольнити.
Представник відповідача заперечувала, щодо стягнення моральної шкоди, та просила у задоволенні позову відмовити (письмові пояснення).

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.
28.11.2025 позивач звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до Садівничого товариства «Строитель» про усунення перешкод в користування власністю. 
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, роз`яснення права сторін.
23.12.2025 на електронну адресу суд надійшло клопотання від представника відповідача які просять у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.
22.01.2026 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні.
04.02.2026 року на електрону адресу Вільнянського районного суду Запорізької області від представника позивача надійшла відповідь на відзив.
18.02.2026 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення щодо відповіді.
24.02.2026 року Вільнянським районним судом Запорізької області постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, та призначено справу до судового розгляду.
06.05.2026 року на електронну адресу від представника заявника надійшла заява про залишення позову без розгляду в частині поновлення електропостачання.
16.06.2026 року на електронну адресу суду надійшло заперечення на заяву позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду та щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, вислухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності, 
встановив
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.08.2025 року належить земельна ділянка площею 0,07 га, кадастровий номер 2321584000:05:001:0485, цільове призначення – ведення садівництва розташована на території Михайлівської сільської ради, безпосередньо на території СТ «Строитель» та розташована на цій земельній ділянці садовий будинок АДРЕСА_1 .
07.09.2024 року відповідачем припинено електропостачання належного їй житлового будинку без мотивування причин.
У відповіді на адвокатський запит відповідач повідомив, що 02.11.2024 року земельна ділянка приєднана до внутрішньої мережі, але зазначене не відповідає дійсності, у будинку відсутнє електропостачання, договір на електропостачання не укладено, заява ОСОБА_1 від 30.08.2025 року по суті не розглянута, відповідь не надана.
Після отримання свідоцтва про право на спадщину від 26.08.2025 року позивачка подала відповідачу заяву від 30.08.2025 року з проханням прийняти у члени товариства, відповіді не отримала, але згідно листа від 17.10.2025 року, заяву від 30.08.2025 року було розглянуто на засіданні правління 27.09.2025 року, рішення правління затверджено загальними зборами від 27.09.2025 року, але докази цього на запит не надано з посиланням на те, що будь-яка інформація надається тільки членам товариства, суть рішення невідома.
Повторний адвокатський запит з проханням надати наступну інформацію: «Результат розгляду заяви від 30.08.2025 року, копію рішення загальних зборів та рішення правління 27.09.2025 року стосовно заяви ОСОБА_1 від 30.08.2025, належним чином посвідчену копію рішення про затвердження тарифів (що не надано на попередній запит), дату та докази поновлення електропостачання належного їй житлового будинку», відповідач не отримав, докази надаються.
Таким чином, відключення позивачки мало місце за відсутності підстав для такого відключення, також має місце недодержання порядку такого відключення.
У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про зобов`язання поновити електропостачання до земельної ділянки та про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000грн. 
Під час розгляду справи позивач продала спірну земельну ділянку та залишила без розгляду вимоги щодо поновлення електропостачання. 
Щодо стягнення моральної шкоди позивач наполягала, та просила в цій частині позов задовольнити.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.
Щодо заявленої позивачем про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку.
Такі правові висновки зазначені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року у справі №201/3997/18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2019 року у справі №686/20079/18 (провадження №61-5360св19); постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16 .
При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача, факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину, зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач, обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено.

В обґрунтування спричиненої моральної шкоди позивачкою не зазначено жодної підстави, а перелічене тільки посилання на законодавство. 

Ретельно дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позивачем на надано суду належних до допустимих доказів на підтвердження факту вини відповідача (винної поведінки) у спричиненні позивачу моральної шкоди. Тобто, позивачем, у належний процесуальний спосіб, не надано суду доказів на підтвердження існування обов`язкових умов, які є підставами відшкодування моральної шкоди, а саме: фактів настання такої шкоди, протиправності дій відповідача, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити, оскільки ці вимоги є недоведеними а необґрунтованими.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів на підтвердження доводів та обставин, викладених позивачем у позовній заяві, до суду надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Позивачем до суду не подано доказів наявності заподіяної моральної шкоди, протиправності дій відповідача та наявності причинно-наслідкового зв`язку, що не створює складу делікту (відшкодування шкоди в рамках позадоговірних зобов`язань), у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у цій частині позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У світлі наведених вище міркувань суд приходить до висновку про необґрунтованість позову та залишення його без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-80, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд –
вирішив:
1. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Строитель» про стягнення моральної шкоди, - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду буде складено протягом десяти робочих днів.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідач: Садівниче товариство «Строитель», ЄДРПОУ 25742914, адреса: 70030, Запорізька область, Запорізький район, с. Михайлівка, вул. Слободчикова, буд. 9.

Суддя       Вікторія Олександрівна Кіяшко
07.07.2026