Справа № 420/39956/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державної установи «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державної установи «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР», в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії державної установи «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі у проміжок часу з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
зобов`язати державну установу «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 щомісячно, за період з 24.02.2022 до 31.05.2022, з урахуванням проведених виплат.
Стислий виклад позиції позивача
В тексті позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 з 17.03.2009 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, яка неодноразово зазнавала реорганізаційних змін, у тому числі в державній установі «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР».
За твердженням представника позивача, у проміжок часу з 24.02.2022 до 01.06.2022 позивач проходила службу в державній установі «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР».
Як вказує представник позивача, в подальшому, наказом державної установи «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» від 06.03.2023 №56/ОС-23 підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , головного бухгалтера – начальника фінансового відділу, звільнено за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) 06.03.2023.
Представник позивача вказує, що згідно з розрахунковою відомістю державної установи «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР», додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у проміжок часу з 24.02.2022 до 31.05.2022 розрахована пропорційно фактичному часу несення служби, розрахованої у годинах.
На переконання представника позивача, дії відповідача щодо обчислення у заниженому розмірі з 24.02.2022 до 31.05.2022 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» є протиправними.
Стислий виклад заперечень відповідача
Державна установа «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Кабінетом Міністрів України «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
За твердженням представника відповідача, правило щодо пропорційності розміру грошового забезпечення співробітників Державної кримінально-виконавчої служби України до виконаної норми праці закріплено й у пункті 8 наказу Міністерства юстиції України №925/5, згідно з яким при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Крім того, на переконання представника відповідача, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з цією позовною заявою, встановлений ч.5 ст.122 КАС України.
З огляду на викладене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 09.12.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, витребував у відповідача докази.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із заявами по суті справи та наявними в матеріалах справи доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Наказом начальника державної установи «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» від 15.08.2018 №131/ОС-18 ОСОБА_1 призначено на посаду головного бухгалтера – начальника фінансового відділу державної установи «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» з 15.08.2018.
Наказом начальника державної установи «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» від 06.03.2023 №56/ОС-23, ОСОБА_1 звільнено зі служби у державній установі «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» з 06.03.2023.
Відповідно до табелів обліку робочого часу керівництва та окремих посад за лютий-травень 2022 року, ОСОБА_1 працювала:
у лютому 2022 року – 176 год. (норма часів на місяць 168 год.);
у березні 2022 року – 198 год. (норма часів на місяць 168 год);
у квітні 2022 року – 210 год. (норма часів на місяць 168 год);
у травні 2022 року – 88 год. (норма часів на місяць 168 год.).
Судом встановлено, що з 06.05.2026 до 20.05.2026 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.
З розрахунково-платіжної відомості про нарахування додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 24.02.2022 до 31.05.2022, ОСОБА_1 нараховано додаткову винагороду пропорційну відпрацьованих годин, а саме:
за період з 24.02.2022 до 28.02.2022 – 2107,01 грн за 40 год.;
за період з 01.03.2022 до 31.03.2022 – 9420,36 грн за 198 год.;
за період з 01.04.2022 до 30.04.2022 – 10325,83 грн за 210 год.;
за період з 01.05.2022 до 31.05.2022 – 4186,93 грн за 88 год.
Вважаючи дії відповідача щодо нарахування додаткової винагороди у розмірі 30000 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, пропорційно відпрацьованих годин протиправними, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV, до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать, зокрема, особи рядового і начальницького складу. Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Частиною четвертою статті 21 Закону України №2713-IV встановлено, що особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.
Відповідно до частини першої статті 23 Закону України №2713-IV, держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Частиною другою цієї статті визначено, що умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України №2713-IV, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських; умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону України №2713-IV, фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 1 якої (у первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям та іншим переліченим у цьому пункті особам виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350 внесено зміни до пункту 1 Постанови №168, доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка». Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350 вона набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка»» затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», до якого включено Одеську область.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 до пункту 1 Постанови №168 внесено зміни в частині визначення розміру додаткової винагороди - «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно»; ця постанова застосовується з 24.02.2022.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 №754, яка застосовується з 01.06.2022, у пункті 1 Постанови №168 слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)».
Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за №377/31829 (далі - Порядок №925/5). Пунктом 3 розділу I Порядку №925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення. Згідно з абзацом першим пункту 4 розділу I Порядку №925/5 грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади, зокрема, у слідчих ізоляторах. Пунктом 8 розділу I Порядку №925/5 передбачено, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 цього Кодексу).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Позивач, як особа начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, проходила службу в державній установі «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР», яка входить до структури органів Державної кримінально-виконавчої служби України та розташована в межах міста Одеси, тобто на території Одеської області, включеної розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».
За таких обставин, позивач у спірний період належала до кола осіб, яким пунктом 1 Постанови №168 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350) встановлено додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно. Наявність у позивача права на отримання такої винагороди відповідач по суті не заперечує, оскільки нарахував та виплатив її позивачу; спірним є саме розмір цієї винагороди.
Суд зазначає, що у первинній редакції Постанови №168 розмір додаткової винагороди був визначений у фіксованому розмірі - 30000 гривень щомісячно. Внесені постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 зміни в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчать про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
Отже, зазначені зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць, передбаченого Постановою №168 у первинній редакції.
Наведене розуміння змісту Постанови №168 узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 (провадження №11-74заі23), відповідно до якої визначена урядом «пропорційність» додаткової винагороди із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає її виплату в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця, а зміни у правовому регулюванні обсягу права на цю винагороду не зменшили.
Отже, у період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно позивач мала право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно.
Враховуючи перебування позивача на лікарняному у період з 06.05.2026 до 20.05.2026, суд вказує, що у разі невідпрацювання позивачем норми робочого часу відповідного місяця розрахунок додаткової винагороди здійснюється відповідно до пункту 8 розділу I Порядку №925/5, тобто пропорційно до кількості відпрацьованих календарних днів у місяці. 
Натомість проведення відповідачем виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, пропорційно за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, у розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби не узгоджується ані з Постановою №168 у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, ані з положеннями Порядку №925/5.
Суд враховує, що Верховний Суд у постановах від 02.11.2023 у справі №160/11851/22 та від 18 січня 2024 року у справі №200/297/23 дійшов висновку, що Постанова №168 не ставить отримання додаткової винагороди в залежність від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби до виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, а посилання на відсутність наказів командирів (начальників) щодо виплати цієї винагороди свідчить лише про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права особи на таку винагороду.
Посилання відповідача на роз`яснення, викладені в листі Міністерства юстиції України від 20.05.2022 №38144/16.3.2/32-22, як на підставу обчислення винагороди за фактично відпрацьований час, розрахований у годинах, суд відхиляє, оскільки такий лист не є нормативно-правовим актом; при нарахуванні додаткової винагороди відповідач зобов`язаний був застосовувати нормативно-правові акти, а не лист Міністерства юстиції України.
Суд також зазначає, що відмінність підходу до обчислення винагороди, застосованого відповідачем, порушує принцип юридичної визначеності як складову принципу верховенства права та легітимні очікування позивача щодо отримання додаткової винагороди у встановленому Постановою №168 розмірі. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини особа має право розраховувати на послідовність і передбачуваність дій органів державної влади, а виплата належного особі грошового забезпечення охоплюється гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин суд доходить висновку, що дії відповідача щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі у проміжок часу з 24.02.2022 по 31.05.2022 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є протиправними, а тому позовні вимоги про визнання цих дій протиправними та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату цієї додаткової винагороди за період з 24.02.2022 до 31.05.2022, з урахуванням раніше проведених виплат, підлягають задоволенню.
Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо пропуск позивачем строку звернення до суду з цією позовною заявою, з огляду на таке.
Відповідно до абз.1 ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач у спірний період проходив військову службу, яка вважається публічною службою згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України.
Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22 дійшов висновку, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року справа № 380/17776/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, 03 серпня 2023 року справа № 280/6779/22.
Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Так, відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України, не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Зважаючи на предмет позову, суд доходить висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовна заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір».
Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 9, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» (вул. Люстдорфська дорога, буд. 11, м. Одеса, Одеська обл., 65059, код ЄДРПОУ 08564162) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії державної установи «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі у проміжок часу з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Зобов`язати державну установу «ОДЕСЬКИЙ СЛІДЧИЙ ІЗОЛЯТОР» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 щомісячно, за період з 24.02.2022 до 31.05.2022, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО