Справа № 373/2072/26
Провадження № 2/373/1667/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Опанасюка І.О., 
за участю:
секретаря судових засідань Куклер А.Е.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 373/2072/26 за позовом ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог. 
Представник позивача Аліна Паладич звернулась до суду із вказаним вище позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним Договором №1522502 від 30.03.2024 року у розмірі 104500.00 грн, а також понесені судові витрати.
Обґрунтовуючи вимоги представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 30.03.2024, шляхом обміну електронними повідомленнями, у порядку визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», уклала з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛОН КРЕДИТ» Договір №1522502 про надання споживчого кредиту, за яким отримала кредит в загальній сумі 10000.00 грн. 
15.07.2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» (надалі – Позивач, Новий кредитор) було укладено договір факторингу № 01.02-23/25, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за договором №1522502 від 30.03.2024. 
Оскільки ОСОБА_1 свої договірні зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту за кредитним Договором №1522502 від 30.03.2024 року належним чином не виконав, у нього утворилась заборгованість в сумі 104500.00 грн, яку новий кредитор («СВЕА ФІНАНС») просить стягнути в судовому порядку. 
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662.40 грн. 

Рух справи в суді.
Ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2026 року було відкрите провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, з урахуванням того, що дана справа є справою незначної складності.
Поштове відправлення із копією ухвали суду, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулось без вручення з поштовою відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».
Ухвалою суду від 30.07.2026 було ухвалено перейти до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження, однак з викликом (повідомленням) сторін. Судове засідання в справі призначене на 08:30 год 10.08.2026. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить справу розглядати без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
На підставі частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач з опублікуванням оголошення про виклик вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України. 

З наданих суду письмових доказів убачається наступне. 
Суду надано примірник Договору №1522502 про надання споживчого кредиту від 30.03.2024 року (далі за текстом Договір) укладеного між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 .
Договір укладався шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписаний позичальником – ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н754. 
За умовами Договору, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надає позичальнику ОСОБА_1 кредит в гривні, а позичальник зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Кредит надається строком на 360 днів з дати його укладення (30.03.2024) та застосовується у межах строку кредиту. 
Стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту.
Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатору Н754.
Додатки до Договору - графік платежів, та паспорт споживчого кредиту, також містять електронний підпис позичальника ОСОБА_1 одноразовими ідентифікаторами Н754, E174.
Отримання відповідачем кредитних коштів, позивач доводить суду довідкою Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» від 15.08.2025, Вих. № 20250815-551, завіреною печаткою та підписом директора товариства ТОВ «ПЕЙТЕК», яка адресована Товариству з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ», в якій директор ТОВ «ПЕЙТЕК» інформує про виконання умов Договору про організацію переказу грошових коштів №06062022-1 від 2022-06-06 укладеного між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ПЕЙТЕК». Лист від 15.08.2025, Вих. № 20250815-551 також містить інформацію про успішне перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ»: на суму 10000.00 грн.; Номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 4c86bda9-fda7-4810-a19e-eb626304ac47; Номер транзакції в системі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» – 15225021711759269; Session ID – 023795697294; Сайт торгівця - http://sloncredit.ua; Код авторизації – 279566; Банк-еквайр - АТ «ПУМБ»; Дата і час створення - 2024-03-30 02:41:10; Дата і час прийняття в роботу - 2024-03-30 02:41:12; Дата і час виконання - 2024-03-30 02:41:13; Призначення платежу: за рахування на картку, ЕПЗ 4149499161977994.
Позивачем надано детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за договором № 1522502 від 30.03.2024 за яким, заборгованість становить 104500 грн 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 10000.00 грн, заборгованість по відсотках – 89500.00 грн, заборгованість по штрафу – 5000.00 грн.
В підтвердження заміни кредитора в зобов`язанні суду надано Договір факторингу № 01.02-23/25 року укладений між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС», а також Реєстр боржників в електронному виді.

Норми права, які застосовуються судом.
Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до статті 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених законом.
За нормою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» ( в редакції, яка була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір ? це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Тому, посилання представника позивача на те, що після надходження додаткових доказів від товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» їх невідкладно буде направлено до суду, судом не приймається, оскільки всі докази щодо укладення договору позики позикодавцем (первісним кредитором) мали бути передані позивачу (фактору, новому кредитору).
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. 
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За правилами статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Одночасно із цим, згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Висновки суду.
Договір про споживчий кредит № 1522502 від 30.03.2024 містить відмітку про електронний підпис позичальника (відповідача) – одноразовий ідентифікатор Н754, має електронну форму, вважається таким, що укладений у письмовому вигляді
(статті 205, 207 ЦК України). Додатки до договору про надання споживчого кредиту № 2236488 від 16.04.2025: графік погашення платежів та паспорт споживчого кредиту, також погоджені відповідачем шляхом накладення електронного цифрового підпису за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора. 
Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 24.06.2021 по справі № 686/19271/19 провадження № 61-9459св20, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а лише свідчить про наміри виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. В той час, як первинні документи, складаються лише за фактом надання послуг. А про факт отримання та повернення коштів свідчить не договір, а банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси кредитора.
Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року по справі № 169/506/17 провадження № 61-37213св18.
Отже, наданий позивачем кредитний договір свідчать лише про наміри сторін здійснювати кредитні операції в майбутньому та не засвідчує факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, як і факт їх отримання останнім.
При цьому слід зазначити, що лише документи первинного бухгалтерського обліку свідчать про здійснення фінансової операції, на що неодноразово наголошував Верховний Суд.
Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові №336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення боргу мало надати суду кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно ще надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.
Проте, матеріали справи таких доказів не містять.
При цьому слід зазначити, що в силу принципу змагальності та диспозитивності, виключно на сторін покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. У той час як збирання доказів не є обов`язком суду.
У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту ч. 1 ст.1050 ЦК України з урахуванням ст.ст.526,527,530 ЦК України, саме банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
За таких обставин, позивачем не надано суду доказів того, що відповідачу було видано кредит в сумі обумовленій договором. Визначення даної суми в договорі не свідчить про її отримання відповідачем саме в такому розмірі.
Враховуючи відсутність доказів про перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача, як це передбачено умовами кредитного договору, відсутні підстави вважати, що первісний кредитор виконав умови вищевказаного договору.
Водночас, долучені до матеріалів справи розрахунок заборгованості позовних вимог, засвідчена довідка про успішне перерахування коштів не можуть вважатися достатніми та належними доказами на підтвердження перерахування кредитодавцем грошових коштів на рахунок відповідача з огляду на наступне.
Статтями 77,80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Відповідно до пунктів 62, 63 Розділу 4 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018року №75(далі-Положення), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 у справі № 175/35/16-ц.
За таких обставин, надана позивачем довідка ТОВ «ПЕЙТЕК» від 15.08.2025, Вих. № 20250815-551 про успішне перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ»: на суму 10000.00 грн.; Номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 4c86bda9-fda7-4810-a19e-eb626304ac47; Номер транзакції в системі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» – 15225021711759269; Session ID – 023795697294; Сайт торгівця - http://sloncredit.ua; Код авторизації – 279566; Банк-еквайр - АТ «ПУМБ»; Дата і час створення - 2024-03-30 02:41:10; Дата і час прийняття в роботу - 2024-03-30 02:41:12; Дата і час виконання - 2024-03-30 02:41:13; Призначення платежу: зарахування на картку, ЕПЗ 4149499161977994, все ж не є документом первинного бухгалтерського обліку в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», не містить відомостей про призначення платежу, про кредитний договір за яким відбувалось перерахування кредитних коштів, не містить даних про особу, якій перераховувались кошти, не містить даних про фізичну особу (позичальника), як держателя відповідної банківської карти, а також номера банківського рахунку, платіжним інструментом до якого є банківська карта НОМЕР_1 , а відтак не може бути доказом здійснення відповідної господарської (фінансової) операції і не може бути прийнята судом в якості підтвердження отримання кредитних коштів відповідачем – ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 1522502 від 30.03.2024.
Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, то слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку.
Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні.
Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування коштами, а є односторонніми арифметичним розрахунком стягуваних сум, які повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), а отже не є належними доказами існування боргу.
Наявність розрахунку заборгованості за кредитними договором не є достатнім для висновку про надання кредиту чи існування боргу та у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Отже, позивачем не надано жодних доказів того, що первісним кредитором було перераховано кошти на рахунок відповідача за Договором про споживчий кредит № 1522502 від 30.03.2025, а відтак, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне.
Судом встановлено, що позивач сплатило судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2662,40 грн.
Нормою частин 1,2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові судові витрати покладаютсья на позивача, тому суд вважає за необхідне покласти витрати, пов`язані із розглядом справи, на позивача.
Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 137, 141, 263, 265, 273, 274-279 ЦПК України, ст. ст. 512, 526, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні позову ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ«СВЕА ФІНАНС» адреса 04070, м. Київ, вул. Іллінська, будинок 8, Код ЄДРПОУ: 37616221;
відповідач – ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя   І. О. Опанасюк