Провадження № 2-а/742/27/26 
Єдиний унікальний № 742/1439/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року  м. Прилуки 
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого-судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуки адміністративний позов ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Забальський Юрій Петрович, до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимісерії ЕНА №6789465 від 08.03.2026.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08 березня 2026 року близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ – 2109, д.н.з. НОМЕР_1 . Крім нього в салоні авто знаходилась пасажирка ОСОБА_2 , 1960 р.н. Рухаючись по вул.Густинській в м.Прилуки Чернігівської області, він був безпідставно затриманий працівниками Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області. Намагаючись надати своїм протиправним діям вигляду правомірності, працівник поліції Середута І.А. виніс Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕНА №6789465 від 08.03.2026, згідно якого «водій керував ТЗ обладнаним засобом пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 в. ПДР – порушення правил користування ременем безпеки». На підставі ч.5 ст.121 КУпАП на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Проте, під час руху ОСОБА_1 був пристебнутий засобом пасивної безпеки (ременем), як того вимагає ПДР. Твердження поліцейського про зворотне є суб`єктивним та не відповідає дійсності. Зупинка транспортного засобу була безпідставною, оскільки ОСОБА_1 не порушував ПДР. Відповідач не надав жодного візуального підтвердження (фото чи відео фіксації) моменту руху позивача з нібито не пристебнутим ременем. Сама по собі постанова не може бути єдиним доказом правопорушення (аналогічна позиція викладена у Постанові ВС від 26.04.2018 у справі №338/1/17). Крім того, поліцейський не надав позивачу можливості повноцінно реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП (право на правову допомогу, ознайомлення з матеріалами), та фактично виніс постанову відразу після зупинки, не провівши всебічного з`ясування обставин справи. Враховуючи вказані обставини, позивач і звернувся до суду з позовом про визнання дій поліцейського протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення з відповідача судових витрат.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.03.2026 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання, яке відкладено до 14.07.2026.
Позивач у судове засідання не з`явився, однак його представник — адвокат Забальський Ю.П. — заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник позивача зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. Вказав, що мала місце незаконна зупинка транспортного засобу працівниками поліції без повідомлення водію законної причини такої зупинки. Крім того, працівники поліції, за його твердженням, не представилися та не повідомили особу про підстави своїх дій. Також представник позивача зазначив про допущення працівниками поліції істотних процесуальних порушень під час винесення оскаржуваної постанови, а саме: не було роз`яснено особі її права на захист, не повідомлено належним чином про суть адміністративного правопорушення та не надано доказів, які б підтверджували факт його вчинення. Окрім цього, адвокат повідомив, що на даний час позивачем оскаржують ся дії працівників поліції та представників ТЦК щодо його незаконного затримання. Метою зупинки транспортного засобу працівниками поліції було незаконне затримання ОСОБА_1 працівниками поліції та його передача ТЦК. Разом із тим зазначив, що на теперішній час ОСОБА_1 пройшов Корюківську військово-лікарську комісію (ВЛК).
Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Чернігівській області в судове засіданнятакож не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. 
Відповідно до письмового відзиву на позовну заяву, заявлені позовні вимоги не визнають та вважають їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними. 
Свої заперечення мотивують тим, що під час розгляду матеріалів позивача працівниками полії було повідомлено про причини зупинки транспортного засобу, надано докази правопорушення, роз`яснено його права, в тому числі – порядок оскарження винесеної відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності під відеозапис, який долучений до оскаржуваної постанови. Доводи позивача є такими, що не відповідають дійсності та спрямовані виключно на спробу уникнути відповідальності за вчинене правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Факт вчинення правопорушення зафіксовано на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських, підтверджується аналізом відеоматеріалів (відеозапис додається VID 00000 00 хв 07 сек-00 хв. 09 сек та 00 хв. 22 сек та скріншотах, які бути зроблені з вказаного відео), зокрема відсутністю характерного розміщення ременя безпеки через плече водія, додатково підтверджується поведінкою позивача під час спілкування з поліцейськими. Більш того, під час розгляду справи на місці події позивач фактично визнав факт порушення, пояснивши, що не був пристебнутий у зв`язку з виконанням господарських дій (перевезенням молока). У даному випадку доказами вчинення правопорушення є відеозапис з місця події, пояснення поліцейського, поведінка та пояснення позивача, матеріали справи про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи водій жодних клопотань про залучення свідка не заявляв, письмові пояснення від свідка не надавав, показання свідка з`явились лише на стадії судового оскарження, що свідчить про їх похідний характер. Позивачем не доведено істотних порушень процедури складення адміністративних матеріалів.Просили розгляд справи проводити без їх участі.
Допитана в судовому засіданні 29.05.2026 свідок ОСОБА_2 надала показання, що ОСОБА_1 є знайомою їй особою, її односельцем. Свідок пояснила, що попросила ОСОБА_1 підвезти її, оскільки в с. Полова автобусне сполучення відсутнє. На момент поїздки ОСОБА_1 перевозив молоко, а вона звернулася до нього з проханням підвезти її. Зазначила, що ОСОБА_1 був пристебнутий ременем безпеки та сказав їй також пристебнутися. Під час руху транспортного засобу їх зупинили працівники патрульної поліції. ОСОБА_1 зупинив автомобіль та вийшов із нього. Про зміст розмови між ним та працівниками поліції свідок не чула, оскільки перебувала в автомобілі. Водночас чула, як працівники поліції повідомляли назву вулиці, на якій відбулася зупинка, у зв`язку з чим, як вона зрозуміла, викликали додатковий транспортний засіб. Зі слів свідка, ОСОБА_1 щось пояснював працівникам поліції та повідомляв, що приїде його брат і привезе необхідні документи. Приблизно через п`ять хвилин після цього під`їхав мікроавтобус, з якого вийшли близько 5–6 осіб. Свідок зазначила, що ОСОБА_1 не дали вимкнути автомобіль. Ще приблизно через п`ять хвилин приїхав інший автомобіль поліції. Працівники поліції повідомляли ОСОБА_1 , що він має поїхати з ними та підписати певну заяву. ОСОБА_1 пояснював, що перевозить молоко на базар та підвозить людину. Також свідок вказала, що один із присутніх, як вона зрозуміла, був працівником ТЦК та намагався сісти за кермо автомобіля. При цьому, за словами свідка, ця особа перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Свідок пояснила, що ОСОБА_1 не надали можливості вимкнути автомобіль. Йому сказали сісти в транспортний засіб, оскільки в іншому випадку на нього надягнуть наручники, а також зазначили, що він має написати певну заяву. Після цього ОСОБА_1 , як зазначила свідок, був змушений сісти в автомобіль. Автомобіль залишився на місці зупинки. Свідок також повідомила, що жодного протоколу щодо ОСОБА_1 у її присутності не складали. Фактично, за її словами, працівники ТЦК забрали ОСОБА_1 , після чого вона його більше не бачила.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, приходить до наступного висновку.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 14 Закону № 580-VIII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 2.3.в ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Відповідно до частин першої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені частиною першою, п`ятою статті 121 цього Кодексу.
Згідно з ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє суду прийти до правового висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.
Принагідно, суд зазначає, що покладений на Відповідача обов`язок доказування відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України не є абсолютним, оскільки, в силу приписів частини першої зазначеної статті, кожна сторона, зокрема й позивача, повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 08 березня 2026 року поліцейським Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Середута І.А. винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6789465 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Зі змісту постанови вбачається, що 08.03.2026 о 10 год. 15 хв. в м.Прилуки по вул..Густинська ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_2 обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 в ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.
Зазначена постанова є предметом цього позову, оскільки позивач вважає її протиправною.
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції здійснювалася відеофіксація події за допомогою нагрудної відеокамери. Наданий відповідачем відеозапис містить відомості щодо обставин зупинки транспортного засобу, спілкування поліцейського із водієм та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Із дослідженого відеозапису вбачається, що під час спілкування після зупинки з працівником поліції позивач не був пристебнутий ременем безпеки, та не заперечував даний факт, а пояснював це виконанням господарських дій, зокрема перевезенням молока.Жодних заперечень чи то пояснень з приводу неправомірності складення постанови за ч.5 ст.121 КУпАП, ОСОБА_1 не висловлював. 
Посилання позивача на те, що він був пристебнутий ременем безпеки та не був обізнаний із суттю пред`явленого йому правопорушення, суд оцінює критично,оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції, який є належним та допустимим доказом у розумінні статті 251 КУпАП.
Суд також не приймає твердження позивача про те, що інспектор поліції допустив порушення процедури розгляду справи, а саме не надав ОСОБА_1 можливості повноцінно реалізувати свої права, передбачені ст..268 КУпАП (право на правову допомогу, ознайомлення з матеріалами), та фактично виніс постанову відразу після зупинки, не провівши всебічного з`ясування обставин.
Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
Положеннями КУпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося.
Оскаржувана постанова складена за місцем вчинення правопорушення, що відповідає приписам ч. 4 ст. 258 КУпАП України.
Європейський суд з прав людини в п. 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі булла надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Судом враховується, що санкція ч.5 ст.121 КпАПУкраїни не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Зазначені висновки були зроблені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2019 року у справі №487/2179/17.
Будь-яких аргументів на підтвердження того, що можливе порушення позивачем порядку і процедури розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності зумовило неправильну оцінку відповідачем доказів вчинення адміністративного правопорушення, позивачем не наведено, а судом не встановлено.
Судом не вбачається обставин щодо обмеження реалізації прав позивача, закріплених ст. 268 КУпАП.
Напроти, як вбачається з матеріалів справи, позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання, під час спілкування міг висловлювати свої заперечення та доводи по суті вчиненого правопорушення, що свідчить про можливість реалізації своїх прав та об`єктивне рішення поліцейського, як посадової особи, що приймає рішення у справі. Поліцейським роз`яснено суть правопорушення, та порядок оскарження винесеної постанови.
При цьому, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії постанови, ОСОБА_1 права за ст.268 КУпАП та строк оскарження за ст.289 КУпАП роз`яснені, про що мається відповідний підпис.
Суд також не приймає до уваги доводи представника позивача щодо незаконності самої зупинки транспортного засобу, оскільки предметом розгляду у цій справі є правомірність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а не оцінка правомірності інших дій працівників поліції.
Показання свідка ОСОБА_2 суд оцінює у сукупності з іншими доказами у справі. При цьому суд враховує, що свідок є знайомою позивача та перебувала в салоні транспортного засобу, однак безпосередньо не брала участі у процедурі розгляду справи про адміністративне правопорушення. Її покази спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме матеріалами відео фіксації з нагрудної камери поліцейського. Показання щодо подальших подій після зупинки транспортного засобу не спростовують факту можливого порушення правил користування ременем безпеки під час руху.
Суд також не бере до уваги посилання представника позивача на обставини щодо нібито незаконного затримання ОСОБА_1 працівниками поліції та представниками ТЦК, оскільки зазначені обставини не є предметом розгляду у даній адміністративній справі та не впливають на вирішення питання щодо наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Предметом даного спору є виключно перевірка законності постанови серії ЕНА №6789465 від 08.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил користування ременем безпеки, а також встановлення наявності правових підстав для її скасування.
Обставини щодо дій працівників ТЦК, можливого незаконного затримання позивача, вимог щодо його переміщення чи інших дій посадових осіб, які не пов`язані безпосередньо із фактом керування транспортним засобом із порушенням Правил дорожнього руху, не можуть бути оцінені судом у межах даної справи, оскільки виходять за межі заявлених позовних вимог.
При цьому суд звертає увагу, що у разі незгоди із діями чи рішеннями працівників поліції або представників ТЦК позивач не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом у порядку, передбаченому КАС України, із зазначенням конкретних оскаржуваних дій, вимог та обґрунтуванням їх протиправності.
Сам факт подальшого затримання чи переміщення позивача іншими особами після зупинки транспортного засобу не спростовує та не може спростовувати обставин, які були підставою для винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, а також не є доказом відсутності в діях позивача порушення вимог пункту 2.3 «в» Правил дорожнього руху України.
Отже, зазначені доводи представника позивача суд оцінює як такі, що не мають правового значення для вирішення спору щодо правомірності постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
При цьому, позивачем на підтвердження своєї позиції, не надано суду жодного доказу (рішення суду, витягу з ЄРДР) щодо незаконності та протиправності в діях працівників поліції та ТЦК 08.03.2026.
Щодо клопотання представника позивача про допит у судовому засіданні працівника поліції з приводу обставин затримання ОСОБА_1 та передачі його представникам ТЦК, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування у цій справі є встановлення правомірності постанови серії ЕНА №6789465 від 08.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, зокрема наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованості прийнятого рішення.
Обставини щодо подальшого затримання позивача, його переміщення чи передачі представникам ТЦК не входять до предмета доказування у даній справі, оскільки не стосуються факту керування транспортним засобом із порушенням вимог пункту 2.3 «в» Правил дорожнього руху України та не впливають на оцінку законності постанови про накладення адміністративного стягнення.
Крім того, питання правомірності дій працівників поліції чи інших посадових осіб щодо затримання особи та подальшої передачі її представникам ТЦК може бути предметом самостійного судового розгляду за відповідними позовними вимогами.
За таких обставин суд приходить до висновку, що допит зазначеного свідка щодо обставин, які не стосуються предмета спору, є недоцільним, оскільки такі показання не можуть вплинути на правильність вирішення даної адміністративної справи.
У зв`язку з цим у задоволенні клопотання представника позивача про допит працівника поліції в частині обставин затримання ОСОБА_1 та його передачі представникам ТЦК судом відмовлено.
Враховуючи викладене, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбулося у відповідності до вимог КУпАП.
Разом з тим, суд зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).
При цьому, суд приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («resjudicata») та недопустимим.
За таких обставин, суд вважає, що в ході розгляду справи підтверджено вчинення ОСОБА_1 адміністративно правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст. 121 КУпАП, що з огляду на встановлені вище фактичні обставини свідчить про те, що оскаржувана постанова є правомірною, прийнятою у межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому не підлягає скасуванню.
Відповідно до вимогст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежновід характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 241-246, 286 КАС України, ст. ст. 283-284, 288, 289, 293 КУпАП, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Забальський Юрій Петрович, до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі-відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА