Справа № 208/13620/25
(1-кп/199/737/26) 
ВИРОК 
іменем України

14.07.2026 м. Дніпро 
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 , 
судді – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі дистанційного судового провадження в порядку спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження № 22025050000000915, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2025, відносно:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, громадянина України, зареєстрованого у квартирі АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у квартирі АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий Селидівським відділом ГУ ДМС України в Донецькій області 14.01.2020 року, 

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.ч.1,2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 КК України, 
учасники судового провадження:
прокурор – ОСОБА_6 ,
захисник – ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1-й епізод:
Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави – України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.
Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України – Конституції України.
Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. 
Відповідно до Рішень Конституційного Суду № 6-рп/2005 від 05.10.2005, № 6-рп/2008 від 16.04.2008 зазначені норми визначають, що влада народу є первинною, єдиною і не відчуженою та здійснюється народом шляхом вільного волевиявлення через вибори, референдум, інші форми безпосередньої демократії у порядку визначеному Конституцією та законами України, через органи державної влади та органи місцевого самоврядування, сформовані відповідно до Конституції та законів України. Тільки народ має право безпосередньо шляхом всеукраїнського референдуму визначати конституційний лад в Україні, який закріплюється Конституцією України, а також змінювати конституційний лад внесенням змін до Основного Закону України в порядку, встановленому його розділом XIII.
Стаття 6 Конституції України передбачає, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 69, 72 та 73 Конституції України передбачено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Всеукраїнський референдум призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених цією Конституцією. Виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Так, 07.04.2014 у м. Донецьку Донецької області видано «Акт про проголошення державної самостійності ДНР», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014 так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «ДНР» та чинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України. При цьому протягом квітня-травня 2014 року в окремих містах Донецької області організовано та проведено низку мітингів з метою привернення уваги та схилення громадян України з числа місцевих мешканців до визнання державної самостійності «ДНР».
За таких обставин 11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України проведено так названий «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про суверенітет «ДНР» на території Донецької області.
Надалі представниками самопроголошеної «ДНР», які контролюються окупаційною адміністрацією Російської Федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення області сформовано політично-управлінські («органи державної влади ДНР») та силові органи. 
Так, на учасників органів силового блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії Російської Федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, зокрема шляхом:
- систематичної організації та здійсненні актів застосування збройної сили проти держави України у особі Збройних Сил України, інших військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, зокрема шляхом ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню їх службових обов`язків, обстрілів населених пунктів тощо;
- створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності; 
- вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» та, організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями;
- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області з метою їх виводу з-під контролю органів державної влади України та їх включення до самопроголошеного псевдодержавного утворення «ДНР»;
- захоплення чи заволодіння у інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами з метою оснащення незаконних збройних формувань, які вчиняють дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України;
- координації та узгодження своїх дій з діями регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням; 
- блокування виконання правоохоронними органами та підрозділами Збройних Сил України передбачених Конституцією та законодавством України функцій на тимчасово окупованій території України;
- силового подолання опору цивільного населення окупаційній адміністрації шляхом фізичної розправи та незаконного позбавлення волі;
- силової підтримки учасників органів політичного та управлінського блоку незаконних утворень «ДНР», захопленні, укріпленні та охороні зайнятих ними будівель та споруд.
Водночас, на учасників органів політичного блоку покладено обов`язки підтримки збройної агресії російської федерації та вчинення дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом:
- створення та участі в діяльності окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях Донецької області;
- видачі нормативно-правових актів від імені окупаційної адміністрації російської федерації та самопроголошених органів влади «ДНР»;
- проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності псевдодержавного утворення «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній організації, приховування факту збройної агресії російської федерації проти України, отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;
- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу; 
- налагодження взаємодії з незаконним псевдодержавним утворенням «ДНР» та її лідерами з метою координації дій, спрямованих на насильницьку зміну конституційного ладу України;
- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним Силам України;
- координація та узгодження своїх дій з радниками та інструкторами Російської Федерації, з метою спільного та ефективного протистояння Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, та вчинення умисних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України;
- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітації, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції і заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, стримування і відсічі російської збройної агресії в Донецькій та Луганській областях, та формування думки серед населення про законність власних дій; 
- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» для забезпечення їх протиправної діяльності; 
- забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою, агітаційними матеріалами тощо.
При цьому, кожний учасник органів політичного та силового блоків «ДНР» (у т. ч. які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлював, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії Російської Федерації та зміна меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України. 
В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Донецької області, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями. 
Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Луганської області з числа представників політичного блоку «ДНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації.
21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.
В цей же день, президент Російської Федерації скликав позачергове засідання ради безпеки російської федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.
Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення державної думи РФ та заявили про необхідність визнання президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», а одним із основних аргументів для прийняття такого рішення членами Ради безпеки РФ було проживання на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей громадян російської федерації, у кількості понад 800 тисяч осіб, а також понад 1,2 мільйонів осіб, котрі подали документи на громадянство РФ.
Цього ж дня президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.
У подальшому, президент Російської Федерації (далі – РФ), а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил РФ (далі по тексту – ЗС РФ) на територію України.
24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який діє до теперішнього часу.
Так, 26.02.2022 року у громадянина України  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту. 
Того ж дня, ОСОБА_5 , керуючись ідеологічним мотивом, прибув до незаконно створеного на тимчасово окупованій території України т.зв. «Макіївського центрального військового комісаріату Народної міліції ДНР», де вступив на військову службу до незаконного збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території, т.зв. «Народної міліції ДНР», отримав перше військове звання рядовий, призначений на посаду стрільця 1 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади т.зв. «Народної міліції ДНР», отримав позивий «Старий» та забезпечений вогнепальною зброєю АК-74, військовою формою одягу зразка ЗС РФ, особистим військовим спорядженням та засобами індивідуального захисту.
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у вчиненні державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.
2-й епізод:
Далі, громадянин України  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем незаконного збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території, т.зв. «Народної міліції ДНР», починаючи з 07.03.2022 року, діючи умисно, добровільно, за власною ініціативою продовжив проходження військової служби у складі 1 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади т.зв. «Народної міліції ДНР» на посаді стрільця.
07.03.2022 року ОСОБА_5 переміщено на територію штабу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади т.зв. «Народної міліції ДНР» в районі с. Веселе Харківського району Харківської області. 
До посадових обов`язків ОСОБА_5 входило виконання господарських робіт та забезпечення контрольно-пропускного режиму на території вище наведеного штабу.
У грудні 2022 року, точна дата не встановлена, ОСОБА_5 приймав безпосередню участь у бойових діях проти Сил оборони України в районі АДРЕСА_3 .
До посадових обов`язків ОСОБА_5 входило утримання оборонних укріплень ЗС РФ в районі АДРЕСА_3 .
12.12.2023 року ОСОБА_5 переведено на посаду стрільця 3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ. Службу проходив на тимчасовому місці дислокації зазначеного батальйону у АДРЕСА_4 .
До посадових обов`язків ОСОБА_5 входило виконання господарських нарядів на роботи та несення караульної служби за місцем дислокації підрозділу.
В кінці серпня 2024 року, точна дата не встановлена, ОСОБА_5 переміщено на територію ремонтної роти НОМЕР_6 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ у АДРЕСА_5 .
До посадових обов`язків ОСОБА_5 входило підтримання в робочому стані автопарку 3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ.
04.04.2025 року у складі НОМЕР_6 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ ОСОБА_5 переміщено на військовий навчальний полігон в район АДРЕСА_5 , де останній пройшов військову підготовку: вогневу, тактичну та мінно-вибухову підготовки. Після проходження підготовки ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 3 взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ.
З 08.08.2025 року по 22.08.2025 року  ОСОБА_5  приймав безпосередню участь у штурмі оборонних позицій ЗСУ в Покровському районі Донецької області.
22.08.2025 року ОСОБА_5 , приймаючи участь у бойових діях проти Збройних Сил України на боці ворога – Російської Федерації, виконуючи від невстановлених в ході досудового розслідування осіб наказ на штурм бойових позицій в районі с. Веселе Шахівської сільської громади Покровського району Донецької області, та в ході бойового зіткнення був затриманий військовослужбовцями Збройних Сил України, внаслідок чого його злочинну діяльність було припинено.
Під час проходження військової служби у вказаному збройному формуванні країни-агресора  ОСОБА_5  отримував грошове забезпечення, відповідно до штатного розпису за його посадою, що складало приблизно 200000 рублів РФ на місяць.
Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у вчиненні державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
3-й епізод:
Крім того, з 15.03.2022 року громадянин України  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, добровільно, за власною ініціативою, перебуваючи на тимчасово окупованій території Харківської та Донецької областей, приймав участь в незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території України, з метою допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. 
Так з 15.03.2022 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжив службу у складі 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади незаконного збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території, т.зв. «Народної міліції ДНР» на посаді стрільця. 
До посадових обов`язків ОСОБА_5 входило виконання господарських робіт та забезпечення контрольно-пропускного режиму на території вище наведеного штабу.
У грудні 2022 року, точна дата не встановлена приймав безпосередню участь у бойових діях проти Сил оборони України в районі АДРЕСА_3 .
До посадових обов`язків ОСОБА_5 входило утримання оборонних укріплень ЗС РФ в районі АДРЕСА_3 .
12.12.2023 року ОСОБА_5 переведений на посаду стрільця 3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ. Службу проходив на тимчасовому місці дислокації зазначеного батальйону у АДРЕСА_4 .
До посадових обов`язків ОСОБА_5 входило виконання господарських нарядів на роботи та несення караульної служби за місцем дислокації підрозділу.
В кінці серпня 2024 року, точна дата під час досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_5 переміщений на територію ремонтної роти НОМЕР_6 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ у АДРЕСА_5 .
До посадових обов`язків ОСОБА_5 входило підтримання в робочому стані автопарку 3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ.
04.04.2025 року в складі 3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ був переміщений на військовий навчальний полігон в район АДРЕСА_5 , де пройшов військову підготовку: вогневу, тактичну та мінно-вибухову підготовку. Після проходження підготовки був призначений на посаду стрільця 3 взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілецької бригади ЗС РФ.
З 08.08.2025 року по 22.08.2025 року  ОСОБА_5  приймав безпосередню участь у штурмі оборонних позицій ЗСУ в Покровському районі Донецької області.
22.08.2025 року ОСОБА_5 , приймаючи участь у бойових діях проти Збройних Сил України на боці ворога – Російської Федерації, виконуючи від невстановлених в ході досудового розслідування осіб наказ на штурм бойових позицій в районі с. Веселе Шахівської сільської громади Покровського району Донецької області та в ході бойового зіткнення був затриманий військовослужбовцями Збройних Сил України, внаслідок чого його злочинну діяльність було припинено.
Під час проходження військової служби у вказаному збройному формуванні країни-агресора,  ОСОБА_5  отримував грошове забезпечення, відповідно до штатного розпису за його посадою, що складало приблизно 200000 рублів РФ на місяць.
Умисні дії  ОСОБА_5 , які виразились у  колабораційній діяльності, тобто у добровільній участі громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та в збройних формуваннях держави-агресора, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення відповідальність за який передбачена ч. 7 ст. 111-1 КК України.

 2. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).
Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.ч.1,2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження, згідно з повідомленням ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» № 9/841 від 24.03.2026, військовополонений ОСОБА_5 в державній установі не утримується, вибув 04.02.2026 до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» відповідно до листа Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 03.02.2026 за №1753/3/1/15-26 та листа Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 03.02.2026 за № 222/КШ/3334. Відповідно до інформації, наданої Об?єднаним центром з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 08.04.2026 за № 34.1-4048, Об?єднаним центром реалізоване відповідне рішення голови Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, за результатами якого, ОСОБА_5 передано державі-агресору 05.02.2026.
У зв`язку з наведеним, відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного сулу міста Дніпра від 29.06.2026, згідно вимог абзацу другого частини третьої статті 323 КПК України, враховуючи, що уповноваженим органом прийнято рішення про передачу ОСОБА_5 для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся, - кримінальне провадження, за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.111, ч.7 ст.111-1 КК України, призначено до спеціального судового розгляду за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Винуватість обвинуваченого  ОСОБА_5  підтверджується, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Так, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.09.2025, свідок ОСОБА_8 у присутності двох понятих, серед наданих для впізнання фотознімків чотирьох чоловіків на фото № 1, впізнав за загальними рисами обличчя ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем «стрільцем 3 взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої мотострілкової зс рф», якого він 22.08.2025 взяв у полон в АДРЕСА_6 . 
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту 20.09.2025 підозрюваний ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_7 , показав на відкритій Google карті місця несення ним військової служби у рядах зс рф у період з 26.02.2022 по 23.08.2025. Як вказав підозрюваний, 26.02.2026 він керуючись ідеологічним мотивом, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вступив на війському службу до ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав перше військове звання рядовий та був призначений на посаду стрільця 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої мотострілкової бригади зс рф». Далі, як вказав ОСОБА_5 07.03.2022 його було переміщено в с. Веселе Харківського району Харківської області, у грудні 2022 він приймав участь у бойових діях проти Сил оборони України в районі АДРЕСА_3 . 12.12.2023 ОСОБА_5 був переведений на посаду стрільця 3 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілкової бригади зс рф» службу проходив у АДРЕСА_4 . В кінці серпня 2024 був переміщений до міста Макіївка на території ремонтної роти НОМЕР_6 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремого стрілецького полку НОМЕР_5 окремої гвардійської мотострілкової бригади зс рф». 04.04.2025 був переміщений на військовий навчальний полігон в район АДРЕСА_5 , з 08.08.2025 по 22.08.2025 він приймав безпосередню участь у бойових діях проти Сил оборони України на території Покровського району Донецької області, де 22.08.2025 в районі Веселе Шахівської сільської громади Покровського району Донецької області потрапив у полон. 
Відповідно до протоколу огляду інтернет ресурсу свідок ОСОБА_8 вказав координати, де ним в ході огляду поля бою було взято у полон ОСОБА_5 . 
Відповідно до інформації про особу, паспорт громадянина України, ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, отримав 14.01.2020, а відповідно є громадянином України.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Отже, дане кримінальне провадження  щодо  ОСОБА_5   здійснювалося за відсутності обвинуваченого (in absentia). Верховний Суд неодноразово в своїх рішенням аналізував порядок спеціального досудового розслідування та судового провадження. Така процедура у кримінальному провадженні є специфічною, оскільки проводиться без участі обвинуваченого, а повідомлення особи здійснюється з дотриманням певних правил передбачених процесуальним законом.
Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи № (75)11 від 19.01.1973 встановлено, що процедура заочного розгляду (trial in absentia) не порушує права обвинуваченого як на справедливий розгляд, так і на присутність при розгляді його справи. У ній сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні користуватися держави-члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності підсудного.
Так, законодавець у законі врегулював здійснення процедури in absentia, зокрема, порядок повідомлення особи, яка переховується на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.
Відповідно до ч. 1 ст. 2975 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.
Згідно з приписами абзацу 6 ч. 3 ст. 323 КПК України повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 2975 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.
В межах даного кримінального провадження вимоги ч. 1 ст. 2975 і абзацу 6 ч. 3 ст. 323 КПК України, щодо повідомлення  ОСОБА_5  про розгляд стосовно нього справи були дотримані.
Повідомлення  ОСОБА_5  про призначені судові засідання здійснювалося шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на порталі судової влади в мережі Інтернет, а копії процесуальних документів, що підлягали йому врученню, відповідно до вимог ч. 2 ст. 2975 КПК України направлялися захиснику. Своїм правом прийняти участь у розгляді кримінального провадження стосовно нього він не скористався і будь-яких клопотань з цього приводу до суду не направляв.
Ухилення  ОСОБА_5   від правосуддя, суд оцінює, як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «д» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Відповідно до ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Тому, на переконання суду, як сторона обвинувачення так і суд, у свою чергу, вжили прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування  ОСОБА_5 про здійснення стосовно нього кримінального провадження. При цьому, захист  ОСОБА_5 здійснював професійні адвокат як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, чим було забезпечено виконання п. 8 ч. 2 ст. 52, ч. 3 ст. 323 КПК України та реалізовано визначені статтями 20, 22 цього Кодексу засади змагальності кримінального процесу та забезпечення права на захист.
Дійшовши такого висновку, суд враховує й те, що особа засуджена в порядку судового провадження (in absentia) не позбавлена права оскаржити ухвалені стосовно неї судові рішення навіть після закінчення строків на їх оскарження, подавши скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на оскарження з наведенням причин неявки.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
У кримінальному провадженні щодо  ОСОБА_5  цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. 

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого  ОСОБА_5  і його умисні дії правильно кваліфіковані:
За 1-м епізодом: за ч. 1 ст. 111 КК України, як такі що виразилися у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту;
За 2-м епізодом: за ч. 2 ст. 111 КК України, як такі що виразились у вчиненні державної зради, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто діянні, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану;
За 3-м епізодом: за ч. 7 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, що виразились у добровільній участі громадянина України в незаконних збройних формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та в збройних формуваннях держави-агресора.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. 
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 згідно зі ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.

4.Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому  ОСОБА_5 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим  ОСОБА_5  кримінальних правопорушень, які скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий.  

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:
Вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 70 КК України, захисника, який просив призначити мінімально можливе покарання, також суд враховує наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 1111 КК України, із його реальним відбуванням, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форм власності та конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення  ОСОБА_5  та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Тому, саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, призначення ж більш м`якого покарання не буде сприяти вихованню  ОСОБА_5  в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо. 

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався, оскільки останній згідно з повідомленням ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» № 9/841 від 24.03.2026, вибув 04.02.2026 до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» відповідно до листа Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 03.02.2026 за №1753/3/1/15-26 та листа Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 03.02.2026 за № 222/КШ/3334, та відповідно до інформації, наданої Об?єднаним центром з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 08.04.2026 за № 34.1-4048, був переданий державі-агресору 05.02.2026.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 1111 КК України і призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 111 КК України – у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;
- за ч. 2 ст. 111 КК України – у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;
- за ч. 7 ст. 1111 КК України – у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форм власності на строк (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити обвинуваченому  ОСОБА_5  покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форм власності на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Строк відбування основного покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому  ОСОБА_5  обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід  ОСОБА_5  в межах даного кримінального провадження не обирався.

Мотоцикл марки К 750, номерний знак НОМЕР_7 , шасі НОМЕР_8 , рік випуску 1965, колір чорний, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_9 від 04.07.2003 року, який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на який накладено арешт відповідно до ухвали слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 20.09.2025 - конфіскувати у власність держави. 
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, – з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику та прокурору.
Повідомлення про ухвалений вирок опублікувати на офіційному веб-сайті суду, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Судді: __________ ОСОБА_9 __________ ОСОБА_2 _________ ОСОБА_3