ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/30905/25
адміністративне провадження № К/990/28670/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л., 
суддів: Білоуса О.В., Яковенка М.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової служби України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2026 року (судді:  Божко Л.А., Дурасова Ю.В., Лукманова О.М.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТВАЙР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
установив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТВАЙР» (далі - ТОВ «ІНТВАЙР», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач 1), Державної податкової служби України (далі - ДПС України, відповідач 2), в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 16.04.2025 №17793 (вих. №35997/6/04-36-04-11-12 від 17.04.2025) про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ «ІНТВАЙР» за індивідуальним податковим номером 342303704641;
- зобов`язати ДПС України поновити реєстрацію ТОВ «ІНТВАЙР» як платника податку на додану вартість з моменту її анулювання, шляхом внесення відповідного запису до Реєстру платників податку на додану вартість із поновленням реєстраційного ліміту, облікових даних, записів, стану розрахунків інтегрованої картки та збереженням податкових показників в системі електронного адміністрування податку на додану вартість позивача, які були наявні до прийняття рішення від 16.04.2025 №17793 (вих. №35997/6/04-36-04-11-12 від 17.04.2025) про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2026 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким позов ТОВ «ІНТВАЙР» задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, вважаючи, що воно прийняте із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, відповідач 2 звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду й залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне й обґрунтоване.
Підставою касаційного оскарження у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
У розрізі заявленої підстави касаційного оскарження відповідач 2 звертає увагу на застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків, висловлених Верховним Судом у справах за подібних правовідносин, зокрема, у постановах ід 07.01.2025 у справі № 160/7847/24 та від 05.11.2020 у справі № 160/1399/19. У цих рішеннях суд касаційної інстанції зазначив, що наявність зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) накладних чи права на кредит не звільняє платника від обов`язку відображати такі операції у звітності та не заперечує законності анулювання реєстрації у разі подання нульових декларацій.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції припустився неправильного застосування норм матеріального права, зокрема, положень підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Скаржник наголошує, що вказана норма за своєю правовою природою є імперативною та покладає на податковий орган прямий обов`язок анулювати реєстрацію платника ПДВ за умови подання ним «нульової» звітності протягом 12 послідовних місяців. На переконання податкового органу, апеляційний суд протиправно вдався до розширювального тлумачення цієї норми, безпідставно включивши фактичне здійснення операцій із придбання товарів та наявність недекларованого податкового кредиту до переліку обставин, що нібито перешкоджають анулюванню. Відповідач також акцентує увагу на тому, що ТОВ «ІНТВАЙР» фактично мало фінансові та технічні ресурси для ведення діяльності, оренди приміщень та взаємодії з контрагентами, що прямо свідчить про його об`єктивну спроможність вчасно та достовірно звітувати перед державою, а, відтак, свідоме обрання пасивної позиції є проявом недобросовісності платника.
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «ІНТВАЙР» (код ЄДРПОУ 34230377) зареєстроване як суб`єкт господарської діяльності з 10 березня 2006 року за номером запису: 1 224 102 0000 024607. З моменту державної реєстрації підприємство перебуває на податковому обліку в у ГУ ДПС у Дніпропетровській області, за юридичною та фактичною адресою: 49127, Україна, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Базова, будинок 8. Спеціалізація Товариства охоплює виробництво вибухових речовин, що є його основним видом економічної діяльності згідно з КВЕД 20.51.
Статус платника податку на додану вартість позивач отримав 31 січня 2007 року (індивідуальний податковий номер 342303704641), що підтверджується Витягом з реєстру платників від 01 лютого 2016 року ПДВ №1604644500546. 
Проте, рішенням ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 16 квітня 2025 року № 17793 реєстрацію ТОВ «ІНТВАЙР» як платника податку на додану вартість було анульовано, таке рішення було направлено на адресу Товариства засобами поштового зв`язку та отримано ним 24 квітня 2025 року.
Вказаний акт індивідуальної дії обґрунтовано висновками спеціальної комісії контролюючого органу, яка встановила факт подання позивачем протягом дванадцяти послідовних податкових місяців - з березня 2024 року по лютий 2025 року включно - податкової звітності з ПДВ із нульовими показниками. Згідно з позицією відповідача, такі декларації свідчили про повну відсутність операцій із постачання або придбання товарів та послуг, здійснених із метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту, що зафіксовано у відповідній Довідці від 07 квітня 2025 року № 17964/04-36-04-11/34230377. Контролюючий орган констатував, що обсяги оподатковуваних операцій платника за вказаний період становили 0 гривень, що в розумінні підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 ПК України є безумовною підставою для анулювання реєстрації платника податку.
Вважаючи анулювання реєстрації протиправним та таким, що не відповідає реальному стану його господарської діяльності, ТОВ «ІНТВАЙР» звернулося до суду з позовом про визнання такого рішення податкового органу протиправним і його скасування, а також про зобов`язання відновити його статус у відповідних державних реєстрах та інформаційних системах.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що встановлений податковим органом факт подання Товариством протягом дванадцяти послідовних податкових місяців (з березня 2024 року по лютий 2025 року включно) податкових декларацій із «нульовими» показниками є самостійною, безумовною та достатньою правовою підставою для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість відповідно до положень підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 ПК України. При цьому суд наголосив, що диспозиція вказаної норми права за своєю юридичною природою є імперативною, а тому у разі підтвердження даними звітності платника факту відсутності операцій із постачання або придбання товарів та послуг, контролюючий орган наділений прямим обов`язком прийняти рішення про виключення такої особи з Реєстру платників ПДВ.
Оцінюючи аргументи позивача щодо фактичного здійснення господарської діяльності та наявності зареєстрованих у ЄРПН податкових накладних від контрагентів, суд першої інстанції зазначив, що наявність таких документів поза межами поданої звітності не спростовує законності рішення про анулювання, адже закон пов`язує збереження статусу платника ПДВ саме з відображенням показників у деклараціях, які є актом офіційного волевиявлення та підтвердженням реального стану діяльності суб`єкта.
Крім того, судом першої інстанції було відхилено посилання позивача на практику Верховного Суду у справах, де анулювання визнавалося протиправним через об`єктивну неможливість платника звітувати внаслідок накладення судових арештів на суми в СЕА ПДВ або інших форс-мажорних обставин, як такі, що незастосовні до обставин цієї справи, у межах судового розгляду якої Товариство не надало доказів перебування в обставинах непереборної сили, які б заважали йому вчасно та достовірно відобразити результати своєї діяльності у деклараціях. Враховуючи викладене, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в повному обсязі, визнавши позовні вимоги про скасування рішення та поновлення реєстрації безпідставними.
Апеляційний суд з висновком суду першої інстанції не погодився та, приймаючи протилежне рішення, виходив з того, що такий захід, як анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, спрямований на суб`єктів господарювання, які фактично не здійснюють підприємницьку діяльність. Суд апеляційної інстанції вказав, що за наявними у справі матеріалами у період з березня 2024 року по лютий 2025 року на ТОВ «ІНТВАЙР», як на покупця товарів та послуг, здійснювалася реєстрація податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) на загальну суму ПДВ 20 120,13 грн. На думку колегії суддів, вказані обставини є беззаперечним підтвердженням здійснення позивачем реальної господарської діяльності у спірний період, що прямо спростовує твердження податкового органу про відсутність операцій із придбання товарів чи послуг. Крім того, апеляційний суд наголосив на положеннях пункту 198.6 статті 198 ПК України, згідно з якими, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати їх складення. Оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення цей строк ще не сплинув, суд дійшов висновку, що платник мав законне право відобразити ці суми у податковій звітності пізніше. Відтак, невідображення операцій у деклараціях за 12 місяців було розцінено судом як реалізація права на відстрочення формування податкового кредиту, а не як доказ відсутності самої діяльності.
Перевіряючи в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного. 
Відповідно до підпунктів 49.2, 49.4 статті 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги".
Статтею 184 ПК України визначено порядок та підстави анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.
Відповідно до підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі, якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.
Згідно з пунктом 184.2 статті 184 ПК України анулювання реєстрації на підставі, визначеній у підпункті "а" пункту 184.1 цієї статті, здійснюється за заявою платника податку, а на підставах, визначених у підпунктах "б" - "з" пункту 184.1 цієї статті, може здійснюватися за заявою платника податку або за самостійним рішенням відповідного контролюючого органу.
Анулювання реєстрації здійснюється на дату, зокрема, прийняття рішення контролюючим органом про анулювання реєстрації.
Відповідно до пункту 184.3 статті 184 ПК України контролюючий орган анулює реєстрацію особи як платника податку, що подав заяву про анулювання реєстрації, якщо встановить, що він відповідає вимогам пункту 184.1 цієї статті.
Пунктом 184.10 статті 184 ПК України встановлено, що про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов`язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації.
Пунктами 184.5-184.6 статті 184 ПК України передбачено, що з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних. У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.
Аналогічні за змістом приписи закріплені у Положенні про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України N 1130 від 14 листопада 2014 року (далі - Положення N 1130), яке розроблене відповідно до розділів I, II, V, XIV, XVIII ПК України та інших нормативно-правових актів та визначає порядок: реєстрації платників податку на додану вартість; анулювання реєстрації платників податку на додану вартість; ведення реєстру платників податку на додану вартість (далі - Реєстр); присвоєння індивідуального податкового номера платника податку на додану вартість; оприлюднення даних з Реєстру; перереєстрації платників податку на додану вартість; ведення документації при реєстрації/анулюванні реєстрації платників податку на додану вартість; формування і надання витягів та довідок з Реєстру.
Згідно з пунктом 5.5 Положення N 1130 контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.
Рішення про анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей).
Такими документами є, зокрема, довідка про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V ПК України). У реєстрі (переліку) зазначаються дані про реєстрацію особи платником ПДВ та по кожній декларації (податковому розрахунку) - податковий період, дата надходження декларації (податкового розрахунку) до контролюючого органу, загальні обсяги постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту звітного періоду, вказані у відповідних рядках та колонках податкової декларації (податкового розрахунку) (підпункт 3 абзацу 3 пункту 5.5. Наказу N 1130).
Відповідно до пункту 5.6 Наказу N 1130 за наявності зазначених підтверджуючих документів (відомостей) контролюючий орган за місцем перебування на обліку платника податків приймає рішення про анулювання реєстрації особи - платника ПДВ незалежно від здійснення контролюючим органом документальних та камеральних перевірок такої особи і їх результатів, а також обов`язку такої особи бути зареєстрованою та/або нараховувати чи сплачувати податок на додану вартість відповідно до законодавства.
Отже, анулювання реєстрації платника податку за рішенням податкового органу на підставі підпункту "г" пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України можливе за таких обставин: неподання платником податку на додану вартість декларацій з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або подання такої декларації з податку на додану вартість з показниками про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту.
Такі обставини мають підтверджуватись як самими деклараціями з податку на додану вартість, так і довідкою про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстром (переліком) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту у таких деклараціях.
Суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ «ІНТВАЙР» подавало за податковий період із березня 2024 року по лютий 2025 року податкові декларації з податку на додану вартість із показниками, що свідчать про повну відсутність операцій із постачання або придбання товарів і послуг, здійснених із метою формування податкового зобов`язання чи податкового кредиту. За результатами аналізу звітності встановлено, що за останні 12 календарних місяців обсяги оподатковуваних операцій платника становили 0,00 грн, що фактично свідчило про відсутність господарської діяльності в розумінні норм податкового законодавства.
У матеріалах справи також наявна Довідка ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 07 квітня 2025 року №17964/04-36-04-11/34230377 про результати перевірки подання та/або неподання платником ПДВ до податкового органу декларацій з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців. Вказаним документом підтверджується, що у період із березня 2024 року по лютий 2025 року включно позивачем систематично подавалися декларації з ПДВ із нульовим обсягом поставок та/або придбання, що стало фактичною підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації.
Досліджуючи обставини справи, суди окремо відзначили і те, що ТОВ «ІНТВАЙР» не заперечувало той факт, що воно дійсно подавало до контролюючого органу податкову звітність із показниками оподатковуваних операцій у розмірі 0,00 грн протягом усього зазначеного дванадцятимісячного періоду. Таке визнання фактичних обставин платником підтверджує достовірність даних, покладених в основу акта індивідуальної дії податкового органу.
Поряд із цим, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що сам факт реєстрації у ЄРПН відомостей про придбання позивачем товарів та послуг на загальну суму ПДВ 20 120,13 грн у період з березня 2024 року по лютий 2025 року є беззаперечним підтвердженням здійснення ТОВ «ІНТВАЙР» господарської діяльності у спірний період. Обґрунтовуючи таку позицію, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки за платником податку згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України зберігається право на формування податкового кредиту протягом 1095 календарних днів, невідображення цих операцій безпосередньо у деклараціях протягом 12 послідовних місяців не може бути безумовною підставою для анулювання реєстрації.
Проте колегія суддів Верховного Суду вважає такий підхід суду апеляційної інстанції помилковим, оскільки він ґрунтується на неправильному тлумаченні норм матеріального права та прямо суперечить сталій практиці Верховного Суд у подібних правовідносинах, викладеній, зокрема, у постановах від 07 січня 2025 року у справі № 160/7847/24 та від 05 листопада 2020 року у справі № 160/1399/19, відповідно до якої чинне законодавство не містить норм, які б надавали можливість не анульовувати реєстрацію платника ПДВ у разі, якщо він протягом 12 місяців подає декларації з нульовими показниками, навіть за умови наявності у нього зареєстрованих у ЄРПН накладних чи потенційного права на податковий кредит.
Колегія суддів зазначає, що диспозиція підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 ПК України за своєю правовою природою є імперативною та покладає на податковий орган прямий обов`язок прийняти рішення про анулювання реєстрації за наявності чітко визначеного факту - відображення у звітності платника відсутності господарських операцій протягом встановленого періоду. При цьому, закон пов`язує анулювання статусу платника ПДВ саме з даними податкової звітності як акта офіційного волевиявлення суб`єкта господарювання, а не з фактичним здійсненням діяльності, яку платник з власної ініціативи вирішив не декларувати.
Разом з тим важливим аспектом справ цієї категорії є правова оцінка моделі поведінки платника податків у контексті виконання ним своїх податкових обов`язків. Колегія суддів зазначає, що систематичне подання декларацій із нульовими показниками протягом дванадцяти послідовних місяців за умови фактичного здійснення господарських операцій (зокрема, оренди приміщень та придбання товарів і послуг) свідчить про обрання ТОВ «ІНТВАЙР» свідомої пасивної моделі поведінки. За такої моделі платник податків без наявності будь-яких об`єктивних перешкод чи обставин непереборної сили фактично ухиляється від обов`язку належного декларування результатів своєї діяльності, приховуючи реальні показники від контролюючого органу.
Матеріали справи не містять доказів перебування ТОВ «ІНТВАЙР» в обставинах непереборної сили, які б об`єктивно унеможливлювали подання звітності у встановленому законом порядку, натомість достовірно свідчать про наявність фізичної та економічної можливості здійснювати господарські операції, що безумовно свідчить про наявність у суб`єкта господарювання можливості виконати податковий обов`язок із декларування.
Слід також враховувати, що податкова звітність є актом особистого волевиявлення платника та офіційною заявою про його податкові зобов`язання, яка має перевагу над будь-якими незадекларованими правами. Відтак, наявність недекларованих показників у розумінні податкового законодавства справедливо прирівнюється до їх фактичної відсутності, що і є належною підставою для анулювання реєстрації платника ПДВ відповідно до підпункту «г» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України.
Проте, ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції наведеного вище не врахував, та фактично нівелював фундаментальний принцип податкового адміністрування - пріоритет офіційної податкової декларації над первинними документами. 
За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку податковий орган мав передбачені підпунктом «г» пункту 184.1 статті 184 ПК України підстави для анулювання реєстрації позивача як платника податку на додану вартість.
Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів Касаційного адміністративного суду доходить висновку, що за встановлених у справі № 160/30905/25 обставин рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є законним та обґрунтованим, тоді як суд апеляційної інстанції, проігнорувавши статус податкової декларації як акта особистого волевиявлення та офіційної заяви суб`єкта господарювання про відсутність у нього об`єктів оподаткування, помилково скасував правильне по суті судове рішення. 
Згідно зі статтею 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
За таких обставин, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вважає за необхідне касаційну скаргу Державної податкової служби України задовольнити, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2026 року - скасувати, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року у справі № 160/30905/25 - залишити в силі.
Керуючись статтями 345, 349, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Державної податкової служби України задовольнити.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2026 року скасувати й залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх 
Судді О.В. Білоус
М.М. Яковенко