ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2026 року 
м. Київ
справа № 953/405/23
провадження № 51-4614 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого  ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року щодо 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклія Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2023 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 7 ст. 111-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 12 років, з конфіскацією всього належного йому майна. 
2. Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та інших заходів забезпечення кримінального провадження. 
3. Полтавський апеляційний суд ухвалою від 25 квітня 2024 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін.
4. Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду постановою від 10 березня 2025 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 задовольнив частково, ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
5. Полтавський апеляційний суд ухвалою від 27 серпня 2025 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без змін.
6. За обставин, детально викладених у вироку, у результаті ведення агресивної війни з боку російської федерації проти України у період часу з 01 березня, але не пізніше 20 березня 2022 року, більш точний час не встановлений, збройними формуваннями держави-агресора окуповано м. Балаклія Ізюмського району Харківської області з встановленням контролю над життєдіяльністю вказаного населеного пункту.
7. У період часу з середини червня до середини липня 2022 року, більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 , перебуваючи на території м. Балаклія Ізюмського району Харківської області, реалізуючи свій злочинний умисел, достовірно знаючи, що за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться Балаклійський відділ поліції Ізюмського району, керівником якого з червня 2022 року незаконно став місцевий мешканець ОСОБА_8 , а співробітники Балаклійського відділу поліції виїхали з населеного пункту та не контролюють обстановку щодо життєдіяльності вказаного населеного пункту, погодився на пропозицію невстановлених військових рф та добровільно зайняв посаду поліцейського охорони у незаконному правоохоронному органі «народна міліція» під керівництвом ОСОБА_8 , створеному окупаційною адміністрацією рф на тимчасово окупованій території Харківської області .
8. Так, у зазначений вище період, ОСОБА_7 у період часу з 16:00 години до 08:00 години протягом робочого тижня та у вихідні дні, перебуваючи на вказаній посаді, пов`язаній з охороною прав і свобод людини та охороною громадського порядку, виконував вказівки окупаційної адміністрації, спрямовані на охорону громадського порядку - виконував обов`язки з охорони об`єктів, що розташовані на окупованій території м. Балаклія Ізюмського району Харківської області.
9. Таким чином, ОСОБА_7 вчинив дії спрямовані на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
10. У касаційній скарзі з доповненнями засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить змінити судові рішення, перекваліфікувати його дії з ч. 7 ст. 111-1 КК на ч. 4 ст. 111-1 КК та призначити йому покарання за цією статтею. 
11. На обґрунтування своїх доводів вказує на неправильну кваліфікацію своїх дій за ч. 7 ст. 111-1 КК, оскільки, на його думку, надані стороною обвинувачення докази та покази свідків не підтверджують вчинення ним дій, пов`язаних із здійсненням правоохоронної діяльності та зайняття ним посади у створеному незаконному правоохоронному органі у м. Балаклія. Будь-яких доказів про закріплення за ним обов`язків на посаді поліцейського стороною обвинувачення не надано, а показання свідків ґрунтуються лише на припущеннях. 
12. Також зазначає, що на час відкриття матеріалів стороні захисту в порядку ст. 290 КПК в матеріалах провадження були відсутні будь-які документи на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_9 , які також не зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Вказане, на думку засудженого, свідчить про проведення досудового розслідування неуповноваженим слідчим. Стверджує, що в цій частині висновки апеляційного суду суперечать висновкам, викладеним постановах ОП ККС від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15 (провадження № 51-4584 кмо 18) та від 04 жовтня 2021 у справі №724/86/20 (провадження № 51-1353кмо21).
13. Крім того, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, вказує, що на час ознайомлення його з матеріалами провадження, судом апеляційної інстанції не було надано для ознайомлення технічних носіїв, на яких зафіксовано судове провадження в місцевому суді.
14. Вважає судове рішення таким, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Позиції учасників судового провадження
15. У судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити. Прокурор заперечувала щодо задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
16. Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.
17. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
18. Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки у судах першої та апеляційної інстанцій.
19. Згідно з положеннями ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
20. Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
21. Із положень ст. 94 КПК слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
22. Частиною 7 ст. 111-1 КК передбачено відповідальність за вчинення громадянином України колабораційної діяльності в умовах окупації у вигляді співпраці з державою-агресором у її інтересах, зокрема, через незаконні правоохоронні органи, які створені на тимчасово окупованій території, у формі добровільного, тобто з власної волі та за відсутності фізичного чи психічного примусу, крайньої необхідності, зайняття в них посади, з метою спричинити шкоду державі Україна. 
23. Тобто з огляду на формулювання диспозиції ч. 7 ст. 111-1 КК сам факт добровільного зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі є достатнім для кваліфікації відповідних дій за цією кримінально-правовою нормою.
24. При цьому Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
25. Як убачається з матеріалів провадження, висновок місцевого суду, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу. 
26. Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних у судовому засіданні свідків: 
- ОСОБА_10 , який пояснив суду, що працював місцевим фотографом, після окупації м. Балаклія у середині червня 2022 року представники «народної російської міліції» запропонували йому «по-доброму» сфотографувати своїх співробітників для посвідчення, він погодився, його привезли до відділення на вул. Ростовцева, 1 у м. Балаклія, де він фотографував працівників «російської міліції» серед яких був і ОСОБА_7 ;. 
- ОСОБА_11 , який зокрема пояснив суду про те, що в кінці березня на початку квітня 2022 року на ринку в м. Балаклія ОСОБА_7 запитував у нього, чи піде він до лав російських, «народної міліції», на що отримав відмову. У червні 2022 року обвинувачений зазначив про його перебування два тижні в полоні, на запитання про те, чи ображали його там, відповів, що якщо добре себе поводити, то ні. ОСОБА_7 знову розповідав про «народну міліцію», вказуючи, що сформувався відділок «народної міліції», та пропонував йому йти працювати до неї. Через два тижні у червні 2022 року ОСОБА_12 , прибувши до нього ( ОСОБА_11 ), повідомив, що його викликає на бесіду начальник «народної міліції» ОСОБА_8 . Коли він прийшов до «народної міліції», яка розташовувалась у будівлі на площ. Ростовцева, де висів прапор РФ, на вході був черговий і записував відвідувачів у спеціальну книгу, то побачив ОСОБА_7 , який повідомив, що працює в «народній міліції» за гуманітарну допомогу. ОСОБА_8 пропонував йому ( ОСОБА_11 ) посаду оперуповноваженого в «народній міліції», на що він відмовився. Через три дні він прибув до «народної міліції» на вимогу ОСОБА_8 віддати копію замісника та знову помітив там обвинуваченого. Після цього свідку ще кілька разів пропонували працювати в «народній міліції», в тому числі ОСОБА_26, який був заступником ОСОБА_8 , й кожного разу (ще 4-5 разів), коли він був у приміщенні «народної міліції» бачив там ОСОБА_7 . Одного разу обвинувачений за місцем розташування «народної міліції» у руках тримав стандартний бланк пояснення на ім`я ОСОБА_8 . У червні всім мешканцям та йому особисто ( ОСОБА_11 ) було відомо, що ОСОБА_8 сформував орган - «народну міліцію». У кінці серпня 2022 року в ході зустрічі ОСОБА_7 повідомив йому, що вже не працює у «народній міліції». Він зрозумів, що обвинуваченому не сподобалось там працювати. 
- ОСОБА_13 , яка повідомила суду, що у кінці березня 2022 року разом зі своїм чоловіком ОСОБА_11 побачила ОСОБА_7 на місцевому ринку у м. Балаклія, який цікавився у її чоловіка чи буде він вступати до «народної міліції». У червні 2022 року в їх будинку російські військові провели обшук, після чого її чоловік повідомив, що у той день він спілкувався з ОСОБА_7 , а через 15-20 хвилин до них завітали російські військові з обшуком.
- ОСОБА_14  (старшого інспектора з кадрового забезпечення ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП у Харківській області) та ОСОБА_15 (поліцейського ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП у Харківській області), які пояснили суду, що ОСОБА_7 раніше працював слідчим ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП у Харківській області та перебував у м. Балаклія Харківської обл., у тому числі в період тимчасової окупації цього міста збройними формуваннями РФ. 
- ОСОБА_16 , яка повідомила суду про те, що в період часу з 11 до 14 червня 2022 року вона працювала контролером на приватному центральному ринку м. Балаклія, збирала оплату за оренду місця. Від керівника ринку ОСОБА_17 їй стало відомо, що до неї на ринку було приставлено охоронців з метою охорони грошей, які вона збирала, та порядку ринку. Із кожного ранку охоронці або стояли на центральному вході, або ходили з нею по ринку, й супроводжували її, коли вона відносила зібрані грошові кошти до бухгалтерії та фотографували суму коштів. Одним із охоронців був ОСОБА_7 приблизно 4-5 разів у червні 2022 року. Від місцевих мешканців їй відомо, що ці охоронці були з «народної міліції» зі сторони окупаційної влади. 
- ОСОБА_18 , яка, зокрема пояснила суду, що з середини травня 2022 року вона працювала фармацевтом в аптеці в м. Балаклія, власником якої є ФОП ОСОБА_19 . Зранку свідок прийшла на роботу, а ОСОБА_7 здавав зміну, на той момент ОСОБА_7 охороняв аптеку. В аптеці був зошит, де розписувались люди, які приходили охороняти аптеку. 
- ОСОБА_20 , яка пояснила суду, що є власницею аптеки №1 у м. Балаклія, 01 червня 2022 року голова окупаційної адміністрації м. Балаклія ОСОБА_21 повідомив, що в належній їй аптеці розмістять російські медикаменти, після чого це було здійснено й до аптеки прийшли працівники від окупаційної влади для здійснення охорони. Охорону вона ні в кого не просила. У аптеці був зошит, де особи, які здійснювали охорону, відмічались. ОСОБА_18 працювала в цій аптеці фармацевтом.
- ОСОБА_22 , який пояснив суду, що в червні 2022 року ОСОБА_7 пропонував йому охороняти склади молокозаводу від мародерів, за що він отримуватиме заробітну плату в розмірі приблизно 20 000 - 25 000 рублів, а поки що працюватиме за «гуманітарку». Обвинувачений здійснював охорону медикаментів. У середині травня 2022 року ОСОБА_7 зазначав, що перебував у полоні російських військовослужбовців. У червні 2022 року по вул. Казмирука в м. Балаклія вийшов ОСОБА_8 , який у подальшому був начальником «народної міліції», та вказав: «хто на роботу в охорону - слідуйте за мною». ОСОБА_8 завів усіх на третій поверх приміщення, зазначив про необхідність постійно бути на робочому місці, те, що будить їздити російські військовослужбовці та перевіряти, чи перебувають вони на робочому місці, а також пояснив, що охорона буде підпорядковуватись «Ізюмському відділу народної міліції», начальником якої буде він. Заяви писали на ім`я начальника цього незаконного правоохоронного органу ОСОБА_8 . Робота пропонувалась Балаклійською окупаційною адміністрацією, біля якої була дошка оголошень, на будівлі адміністрації, де працював ОСОБА_8 , висів прапор РФ. 
- ОСОБА_23 , яка зазначила в суді, що є сусідкою ОСОБА_7 і його матері, обвинувачений повідомляв їй щодо наміру влаштуватись охоронцем заводу молокозаводу та складів. За твердженнями матері ОСОБА_7 він приблизно два тижні перебував у полоні.
- ОСОБА_24 , який підтвердив у суді, що під час окупації в м. Балаклія він охороняв разом із ОСОБА_7 гуманітарні склади, аптеки, що організовувалось ОСОБА_25 і ОСОБА_30. ОСОБА_26 був заступником начальника «народної міліції», створеної на тимчасово окупованій території, а ОСОБА_8 - начальником, всюди перебували військовослужбовці РФ. У червні йому та іншим працівникам біля адміністрації окупаційної влади в м. Балаклія був проведений усний інструктаж щодо виконання своїх службових обов`язків. Там були військовослужбовці РФ у масках та зі зброєю, які пропонували займатись охороною різних об`єктів: гуманітарних складів, аптек, щоб не було мародерства, за що вони будуть давати гуманітарну допомогу. Команди щодо об`єктів охорони, їх місця розташування давав ОСОБА_25 . У червні 2022 року ОСОБА_7 приходив на збір до адміністрації окупаційної влади, де ОСОБА_25 повідомив, що обвинувачений також буде охороняти об`єкти. Йому особисто не відомо, чи перебував ОСОБА_7 у полоні та чи погрожували йому, це він чув, від кого - не знає.
- ОСОБА_8 , який повідомив суду, зокрема про те, що станом на 04 червня 2022 року в м. Балаклія, яке перебувало в окупації, не працювали правоохоронні органи, а тому окупаційна влада створила орган для охорони громадського порядку та об`єктів інфраструктури, який розміщувався на площ. Ростовцева, 1 у м. Балаклія та контролювався представниками РФ. В охороні громадського порядку буди задіяні більше 20 осіб. У незаконно створеному органі йому було запропоновано посаду начальника поліції, він як начальник цього органу підписувався в табелях про облік робочого часу та інших документах. ОСОБА_7 зазначав, що він деякий час перебував у підвалі, де на нього чинили тиск. Із його ( ОСОБА_8 ) боку жодного примусу щодо ОСОБА_7 з метою зайняття посади у вказаному формуванні не здійснювалось. За виконання роботи було обіцяно виплату заробітної плати, але на той час вони отримували лише російську «гуманітарку», як і інші мешканці. До нього як начальника формування охорони правопорядку були претензії з боку представників РФ щодо ОСОБА_7 із посиланням на те, що він має статус учасника АТО та не повинен бути в охороні. Під його ( ОСОБА_8 ) керівництвом працював ОСОБА_25 , який організовував здійснення охорони, керував особами, які її здійснювали. Рішення обвинуваченого про звільнення з названого органу було добровільним, його ніхто не примушував. 
27. Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується фактичними даними, які містяться, зокрема у:
- протоколах пред`явлення осіб для впізнання, відповідно до яких свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_7 як чоловіка якого він фотографував на документи та фотознімки передавав у «відділ кадрів народної міліції»; свідок ОСОБА_23 впізнала ОСОБА_7 як свого сусіда; свідок ОСОБА_13 впізнала обвинуваченого, як чоловіка, який в березні-квітні 2022 року біля центрального ринку пропонував її чоловіку - ОСОБА_11 працювати в так званій «народній міліції»; свідок ОСОБА_18 впізнала ОСОБА_7 як особу, який був охоронцем аптеки під час окупації м. Балаклія та заступав на зміни; свідок ОСОБА_16 впізнала обвинуваченого як чоловіка, який здійснював охорону публічного порядку, супроводжував її на ринку в м. Балаклія під час виконання нею обов`язків контролера ринку та якого представляли як співробітника «народної міліції»;
- протоколі огляду місця події від 13 жовтня 2022 року та фототаблиці до нього, відповідно до якого у приміщенні аптеки було виявлено та вилучено блакитний учнівський зошит на 12 аркушах з написом на 1 сторінці « ОСОБА_26 інв. № 983 прошитий та пронумерований»;
- протоколі огляду предметів від 13 жовтня 2022 року за змістом якого у вилученому зошиті встановлено наявність у рукописних записів російською мовою у вигляді таблиці про дату, час та осіб, які здали та прийняли під охорону об`єкт, прийняли з-під охорони об`єкт. На першій сторінці зошита зроблено запис: «Балаклійський ВП ГУНП у Харківській області: Зошит щоденного планування інспектора СРПП №3 Балаклійського ВП ГУНП у Харківській області капітана поліції ОСОБА_26 ». При цьому, на наступних сторінках зошита ОСОБА_7 зазначений як особа, яка у відповідні дати приймала під охорону об`єкт, а саме в таблиці в графі: «хто прийняв під охорону об`єкт» у дні червня та липня 2022 року містяться неодноразові рукописні записи російською мовою із зазначенням особи обвинуваченого (прізвища, ініціалів) та його підписом за кожен відпрацьований день; 
- висновку експертизи від 30 листопада 2022 року №СЕ-19/121-22/15870-ПЧ, яким підтверджено виконання коротких рукописних записів: « ОСОБА_7 » та підписів від його імені в графі «кто принял под охрану объект» на лицьовому й зворотному боках сторінки № 2 і на лицьовому боці сторінки № 3 у зошиті щоденного планування інспектора СРПП №3 Балаклійського ВП ГУНП у Харківській області, капітана поліції ОСОБА_26 , інв. №983, саме ОСОБА_7 ;
- «журнале реестрации инструктажа личного состава Балаклейского отдела полиции Изюмского района», в якому зафіксовано факт проходження інструктажу працівниками названого відділу, у тому числі проходження 21 червня 2022 року такого інструктажу ОСОБА_7 , що засвідчено його підписом;
- «табеле учета рабочего времени Балаклейского отдела полиции Изюмского района за июнь 2022 года», в якому зазначено кількість днів (п`ятиденний робочий тиждень) та годин праці (вісім годин кожного дня) ОСОБА_7 як патрульного поліцейського у незаконно створеному відділу поліції - «Балаклейский отдел полиции Изюмского района», його оклад, а також аналогічні відомості щодо інших працівників зазначеного відділу;
- «табеле учета рабочего времени Балаклейского отдела полиции Изюмского района за июль месяц 2022 года», затвердженому «начальником Балаклейского отдела полиции Изюмского района ОСОБА_27 » та скріпленому його підписом, у якому зафіксовано кількість відпрацьованих днів (17) та годин праці (119) ОСОБА_7 як патрульного поліцейського в зазначеному відділі, його оклад та аналогічні відомості щодо інших працівників відділу; 
- «штатному расписании сотрудников Балаклейского отдела полиции за июль месяц 2022 г.», у якому наявні прізвище та ініціали обвинуваченого як співробітника з визначенням його посади: «ППС», та окладу: «25 000 рублей»;
- «справочнику номеров государственных структур и подразделений г. Балаклея», в якому в 20 рядку міститься запис: «полиция», вказано адресу її розташування: площа Ростовцева, 1, і номер телефону;
- інших письмових доказах, зміст яких детально відображено у вироку. 
28. Отже суд першої інстанції на підставі безпосереднього досліджених доказів встановив сукупність усіх передбачених законом ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК, та, ухвалюючи вирок, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 , будучи громадянином України, добровільно зайняв посаду в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території України.
29. Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК.
30. Суд апеляційної інстанції в межах, установлених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст. 405 КПК, переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи у тому числі й аналогічні доводам касаційної скарги, та визнав їх необґрунтованими, навівши належні й докладні мотиви прийнятого рішення.
31. Детально проаналізувавши склад злочину, передбачений ч. 7 ст. 111 КК встановлені місцевим судом обставини, безпосередньо досліджені цим судом докази, зіставивши їх, апеляційний суд зазначив, що вчинені ОСОБА_7 кримінально протиправно дії відповідають саме диспозиції ч. 7 ст. 111-1 КК, а тому правильно кваліфіковані за цією нормою закону та є відсутніми підстави для їх перекваліфікації, в тому числі на ч. 4 ст. 111-1 КК, належним чином умотивувавши свої висновки. 
32. Предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції були доводи сторони захисту про здійснення досудового розслідування неуповноваженою особою через відсутність у даному провадженні повноважень у слідчого ОСОБА_9 . 
33. На спростування таких доводів, апеляційний суд зазначив, що повноваження слідчих СВ ВРОТЗ СУ ГУНП у Харківській області, у тому числі слідчого ОСОБА_9 на здійснення досудового розслідування в кримінальному провадженні №12022220000000595, внесеному до ЄРДР 07 жовтня 2022 року, підтверджуються змістом постанов керівника органу досудового розслідування (начальника відділу СУ ГУНП у Харківській області ОСОБА_28 ) про зміну складу слідчої групи для проведення досудового розслідування від 07 та 08 жовтня 2022 року, доручення керівника органу досудового розслідування (начальника відділу СУ ГУНП у Харківській області ОСОБА_28 ) від 07 жовтня 2022 року на проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні, які були долучені прокурорами під час провадження в судах касаційної та апеляційної інстанцій на спростування доводів апелянта.
34. Відповідно до вказаних процесуальних документів 07 жовтня 2022 року керівником органу досудового розслідування створено для проведення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні слідчу групу серед слідчих СВРОТЗ СУ ГУНП у Харківській області та включено до її складу, зокрема, слідчого СВРОТЗ СУ ГУНП у Харківській області ОСОБА_9 , старшим групи слідчих визначено старшого слідчого СВРОТЗ СУ ГУНП у Харківській області ОСОБА_29 .
35. 07 жовтня 2022 року керівником органу досудового розслідування доручено (у формі письмового доручення) слідчому ОСОБА_9 проводити досудове розслідування в зазначеному вище кримінальному провадженні. У постанові керівника органу досудового розслідування від 08 жовтня 2022 року про зміну складу слідчої групи для проведення досудового розслідування слідчий ОСОБА_9 також входив до групи слідчих і його було визначено старшим групи слідчих у зазначеному вище кримінальному провадженні.
36. Суд апеляційної інстанції, дослідивши зазначені процесуальні документи, підписані начальником відділу СУ ГУНП у Харківській області ОСОБА_28 , дійшов висновку, що вони складені й прийняті в передбаченому КПК порядку та не встановив підстав ставити під сумнів їх достовірність.
37. Засуджений вважає, що оскільки на час відкриття матеріалів стороні захисту в порядку ст. 290 КПК в матеріалах провадження були відсутні будь-які документи на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_9 , які також не зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, досудове розслідування проведене неуповноваженим слідчим, а дослідження цих документів апеляційним судом та мотиви викладені в ухвалі, суперечать висновкам, викладеним постановах ОП ККС від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15 (провадження № 51-4584 кмо 18) та від 04 жовтня 2021 у справі №724/86/20 (провадження № 51-1353кмо21).
38. Із цього приводу колегія суддів зауважує на наявність наступної послідовної практики Суду. Так, у постанові від 14 лютого 2022 року в справі № 477/426/17 (провадження № 51-4963кмо20), ОП ККС зазначила, що відповідні процесуальні документи, які стосуються підтвердження наявності повноважень у слідчих або прокурорів можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанції в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.
39. Також у постанові від 07 квітня 2025 року у справі № 349/508/16-к (провадження № 51-3565 кмо 24), ОП ККС дійшла висновку, що суд касаційної інстанції може самостійно перевірити процесуальні документи, які стосуються наявності у слідчого чи прокурора повноважень на здійснення певних процесуальних дій у разі надання таких документів стороною обвинувачення під час касаційного перегляду судових рішень, якими особу було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
40. За змістом цієї постанови, ОП ККС вказала на необхідність відрізняти дослідження доказів у кримінальному провадженні від перевірки й оцінки доводів учасників щодо процесуальних повноважень прокурора чи слідчого. Долучення і оцінка процесуальних документів, які підтверджують повноваження прокурора або слідчого у кримінальному провадженні, не є дослідженням доказів, а тому може здійснюватися й судом касаційної інстанції.
41. Наявність у прокурора чи слідчого відповідних повноважень у кримінальному провадженні не залежить від того, суд якої інстанції перевірить відповідні процесуальні документи. Адже оцінка наявності чи відсутності повноважень судом є ретроспективною, оскільки певні повноваження мали бути у прокурора на певному етапі руху кримінального провадження.
42. Якщо стороною обвинувачення відповідні процесуальні підстави прокурором долучено на стадії касаційного розгляду і сторона захисту має можливість ознайомитися із відповідними процесуальними рішеннями, висловити свої міркування щодо них, то суд касаційної інстанції має повноваження оцінити обґрунтованість доводів сторони захисту про здійснення досудового розслідування неуповноваженими особами, про недопустимість доказів на цій підставі.
43. Таким чином, з метою належного касаційного перегляду судових рішень судів попередніх інстанцій, які визнали доведеним пред`явлене особі обвинувачення, надані під час касаційного розгляду кримінального провадження документи на підтвердження повноважень прокурора чи слідчого оцінюються судом касаційної інстанції, оскільки вони за своєю суттю не є доказами у відповідному кримінальному провадженні, а лише підтверджують наявність або відсутність повноважень у вказаних вище суб`єктів на вчинення певних процесуальних дій.
44. У цьому кримінальному провадженні наявність процесуальних повноважень у слідчого була перевірена апеляційним судом, що узгоджується із практикою Суду.
45. Щодо доводів касаційної скарги засудженого про відсутність (не зазначення) в реєстрі матеріалів досудового розслідування процесуальних рішень щодо повноважень слідчого ОСОБА_9 , апеляційний суд слушно вказав, що недоліки заповнення реєстру матеріалів досудового розслідування, а саме не зазначення в ньому відомостей щодо частини прийнятих у кримінальному провадженні процесуальних рішень не спростовують існування наведених вище процесуальних документів, долучених стороною обвинувачення. 
46. Крім того, як правильно зазначив апеляційний суд, положення кримінального процесуального закону щодо допустимості стосуються лише доказів, тобто відомостей (фактичних даних), які надаються сторонами на доведення обставин, що є предметом судового розгляду. Самі по собі процесуальні рішення, такі як постанови і доручення, прийняті під час досудового розслідування, оцінюються з погляду їх законності, обґрунтованості, вмотивованості, але не підлягають оцінці з погляду критеріїв допустимості, оскільки не є доказами.
47. Не знайшли свого підтвердження і доводи засудженого про те, що судом апеляційної інстанції не було надано для ознайомлення технічних носіїв на яких зафіксовано судове провадження в місцевому суді, оскільки, як убачається з матеріалів провадження, відповідно до наявної заяви, ОСОБА_7 ознайомився з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, що також було ним підтверджено під час апеляційного розгляду. 
48. За змістом статей 7, 404, 419 КПК у їх взаємозв`язку вбачається, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зобов`язаний перевірити всі викладені у ній доводи, а також аргументи, наведені сторонами під час апеляційного провадження, у своїй ухвалі дати на них вичерпну відповідь та зазначити підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
49. Апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , дотримався зазначених норм кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КПК.
50. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржених судових рішень, про що йдеться в касаційній скарзі з доповненнями засудженого, Верховний Суд не встановив.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив: 
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу з доповненнями засудженого - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3