КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 355/1109/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11856/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів -Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 28 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Чехова С.І., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ РЕСУРС» про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа, боржник ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк», Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2026 року представник ТОВ «КАПІТАЛ РЕСУРС» - Харченко В.О. звернулась до суду з вказаною заявою, на обґрунтування якої зазначала, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н згідно якого, останньому були видані грошові кошти (кредит) на споживчі цілі, та встановлений графік їх повернення. 
ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені, на виконання рішення видано виконавчий лист №355/617/17 від 20 березня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват БАНК» борг за кредитним договором.
22 серпня 2025 року між АТ КБ «Приват Банк» та ТОВ «Капітал Ресурс» було укладено договір факторингу № 8-22-08/2025, за яким було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором ОСОБА_1 . 
Таким чином, кредитора по договору було змінено з ПАТ КБ «Приват Банк» на ТОВ «КАПІТАЛ РЕСУРС». 
Кредитний договір відповідача на момент звернення заявника з даною заявою є дійсним та не оскаржувався сторонами по справі.
На примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання вказаного рішення суду.
21 березня 2019 року державним виконавцем ВДВС виконавче провадження було завершено, виконавчий лист направлено стягувачу. 
Станом на теперішній час оригінал виконавчого листа на адресу стягувача не надходив, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження жодних відкритих виконавчих проваджень про стягнення боргу з боржника на підставі вказаного виконавчого листа немає.
На даний час ТОВ «КАПІТАЛ РЕСУРС» у зв`язку з відсутністю виконавчого документу не може реалізувати свої права, як стягувач, що гарантовано законодавством України.
Враховуючи викладене, просила замінити стягувача у виконавчому листі № 355/617/17 від 20 березня 2018 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу на його правонаступника ТОВ «КАПІТАЛ РЕСУР»; видати ТОВ «КАПІТАЛ РУСУРС» дублікат виконавчого листа № 355/617/178 від 20 березня 2018 року про стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 (а.с. 1-4).
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 28 квітня 2026 року заяву представника заявника ТОВ «КАПІТАЛ РЕСУРС» Харченко В.О. про заміну сторони виконавчого провадження, та видачу дубліката виконавчого листа, боржник ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ КБ «Приват Банк», Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, -задоволено.
Замінено стягувача у виконавчому листі №355/1109/17 провадження 2/355/617/17 виданого 20 березня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу на його правонаступника ТОВ «КАПІТАЛ РЕСУРС» (ЄДРПОУ 43513923, адреса 04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 28-А)
Видано дублікат виконавчого листа по справі № 355/1109/17 провадження 2/355/617/17 який виданий 20 березня 2018 року ТОВ «КАПІТАЛ РЕСУРС» виданий Баришівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, де необхідно вказати:
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (р/р НОМЕР_1 , МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 44445 (сорок чотири тисячі чотириста сорок п`ять) гривень 84 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 11169 (одинадцять тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 11 копійок, заборгованість за пенею в розмірі 20375 (двадцять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 03 копійки, штраф (фіксована частина) в розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок, штраф (процентна складова) в розмірі 3799 (три тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 50 копійок, всього стягнути 80289 (вісімдесят тисяч двісті вісімдесят дев`ять ) гривень 48 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570) сплачений судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок (а.с. 30-32).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 12 травня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прокопець О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою,в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви, провадження у справі закрити, стягнути судові витрати (а.с. 36-44, 81-85).
В апеляційній скарзі зазначав, щоухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.
Дійсно, на підставі рішення Баришівського районного суду Київської області по справі №355/1109/17 від 25 жовтня 2017 року був виданий виконавчий лист № 2/355/617/17 від 20.03.2018 року.
На підставі Виконавчого листа, 21.11.2018 р. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.
21.03.2019 року державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Беднарською Ю.П. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу через неможливість виконання. Відповідно до п. 2 резолютивної частини постанови від 21.03.2019 р. було зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 21.03.2022року, що відповідає вимогам ч. 5. ст. 12 та п. 5. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Звертав увагу суду на помилкове застосування норми Закону України «Про виконавче провадження» позивачем та неправильне застосування норм вказаного закону судом першої інстанції, які призвели до прийняття незаконного рішення.
Відповідно до підпункту 4) пункту 102 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про виконавче провадження», визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Закон України «Про виконавче провадження» був доповнений пунктом 102 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про виконавче провадження» згідно з Законом України від 15.03.2022 № 2129-ГХ «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 2129), який набув чинності 26.03.2022 р.
Тобто, Закон № 2129, який встановлював переривання строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі і строків пред`явлення виконавчого документу до виконання, набрав чинності на 5 днів пізніше за настання останнього дня пред`явлення виконавчого листа № 2/355/617/17 до виконання (до дати 21.03.2022 р., визначеною Постановою від 21.03.2019 р.).
Враховуючи викладене, виконавчий лист № 2/355/617/17 не може бути пред`явлений до виконання, оскільки закінчився строк для його пред`явлення і вже на цій підставі суд першої інстанції зобов`язаний був відмовити у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого документу.
Також, судом першої інстанції було допущене грубе порушення норм процесуального законодавства під час прийняття рішення в частині видачі дублікату виконавчого документу.
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Тобто, відповідно до норм підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, на які посилається також суд першої інстанції, дублікат виконавчого документу може бути виданий лише на підставі заяви стягувача або виконавця.
На момент подачі заяви про видачу дублікату виконавчого документу позивач не мав статусу стягувача, оскільки такий статус йому був наданий лише 28.04.2026 року. 
Тобто, суд першої інстанції задовольнив заяву про видачу дублікату виконавчого документу поданою особою, яка не мала процесуальних прав на подачу такої заяви.
Судом першої інстанції було допущено грубе порушення норм чинного законодавства України в частині визначення наявності підстав для заміни стягувача в виконавчому листі.
Так, головним та єдиним обґрунтуванням наявності підстав для визначення Позивача, як стягувача по виконавчому листу № 2/355/617/17 є договір факторингу №8-22-08/2025, укладений 22 серпня 2025 року між АТ КБ «Приват Банк» та Позивачем, за яким було відступлено права вимоги за кредитними договорами, у тому числі нібито за кредитним договором ОСОБА_1 .
Судом першої інстанції не було належним чином проведено дослідження доданих до Заяви від 20.04.2026 р. доказів та аналізу чинного законодавства України в частині визначення наявності підстав у Позивача для стягнення з Заявника заборгованості.
В Ухвалі від 28.04.2026 р. судом лише перераховано та визнано як факт, додані до Заяви документи, а саме Договір факторингу №8-22-08/2025, Акт приймання передачі до Договору та Витяг з реєстру боргових зобов`язань №8 від 11 вересня 2025 р.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо повідомлення Заявника про перехід права вимоги до Позивача.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
Позивач не має права вимоги до Заявника щодо стягнення заборгованості, оскільки він не здійснив повідомлення Заявника в передбачений законодавством та Договором факторингу, строк (а.с. 36-44, 81-85).
16 червня 2026 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «КАПІТАЛ РЕСУРС» - адвоката Харченко В.О., в якому представник просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (т. 2 а.с. 100-103).
25 червня 2026 року до суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Прокопець О.В. надійшла відповідь на відзив, в якій останній підтримував апеляційну скаргу (а.с. 109-111).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Так про розгляд справи апеляційним судом 09 липня 2026 року усі учасники справи були сповіщені 09 липня 2026 року, кожен окремо, повідомленнями до їх Електронних кабінетів в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, про що у справі є докази. 
25 червня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Прокопець О.В. подав заяву в якій просив розглянути справу за відсутності сторони відповідача (а.с. 93-99, 109-111). 
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Беднарської Ю.П. про повернення виконавчого документу стягувачу ВП НОМЕР_3 від 21.03.2019 року, виконавчий лист № 2/355/617/17, виданий 20.03.2018 Баришівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» боргу у розмірі 80 289,48 грн. та авансовий внесок у розмірі 1536,79 грн. - повернуто стягувачу. Зазначено, що копію постанови направлено стягувачу (а.с. 8).
Відповідно до договору факторингу №8-22-08/2025 від 22 серпня 2025 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «КАПІТАЛ РЕСУРС»,за цим Договором, в порядку та на умовах, ним визначених: клієнт відступає належні йому права вимоги, а саме права грошової вимоги клієнта до позичальників, зазначених у реєстрі боргових зобов`язань який складається клієнтом, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших особі, до яких перейшли обов`язки боржників за договорами (з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них), що укладені між клієнтом та боржниками, та перелік яких наведено згідно з відповідним Реєстром боргових зобов`язань. Фактор здійснює фінансування клієнта шляхом купівлі в нього права вимоги та сплачує клієнту за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку визначених цим договором. Ціна договору купівлі становить 93 375000,00 гривень. Моментом переходу до фактору право вимоги є день підписання сторонами відповідного Акту прийому передачі відповідного Реєстру боргових зобов`язань (а.с.12-13)
Згідно з Актом №8 прийому передачі Реєстру боргових зобов`язань №8 від 11 вересня 2025 року за договором факторингу №8-22-08/2025 від 22 серпня 2025 року, складеного 11 вересня 2025 року, клієнт АТ КБ «ПриватБанк» передав, а фактор ТОВ «КАПІТАЛ РЕСУРС» прийняв реєстр боргових зобов`язань №8 від 11 вересня 2025 року (а.с. 14).
З копії витягу з реєстру боргових зобов`язань №8 до договору факторингу №8-22-08/2025 від 22 серпня 2025 року складеного 11 вересня 2025 року вбачається, що під № 28063 зазначено боржника ОСОБА_1 , дата відкриття рахунку 08 листопада 2015 року, кількість прострочених днів 3175, сума заборгованості за основним боргом 65580,33 грн. (а.с.6)
З автоматизованої системи виконавчого провадження за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП слідує, що за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП за №57749103 було відкрито виконавче провадження 21 листопада 2018 року та на час пошуку 31 березня 2026 року виконавче провадження завершено (а.с.16-17).

Питання процесуального правонаступництва врегульовано ч. 1 ст. 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.
Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Тому особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, в яких виник спір.
Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Водночас відповідно до ст. 55 ЦПК України заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного строку), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником, і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.
У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження
№ 12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.
У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила (пункти27-130), що реалізація процесуального правонаступництва повинна мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини четвертої, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Відповідно до висновку Верховного Суду у справі №263/4331/18 від 18.11.2020, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09.10.2019 у справі №2-6471/06, провадження № 61-11034св19.
Підпунктом 17.4 пункту 17 Розділу XIII ЦПК України "Перехідні положення" визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
ВС зауважив, що аналіз пункту 17.4 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Так, судом встановлено, що постановою державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Беднарської Ю.П. про повернення виконавчого документу стягувачу ВП НОМЕР_3 від 21.03.2019 року, виконавчий лист № 2/355/617/17, виданий 20.03.2018 Баришівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПриватБанк» боргу у розмірі 80 289,48 грн. та авансовий внесок у розмірі 1536,79 грн. - повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 8).
Якщо виконавче провадження не закінчено, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.
Такий висновок про застосування статті 442 ЦПК України викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10 (провадження №14-197цс21).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі виконавчого документа),виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. 
В частині 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Оскільки постанова про повернення виконавчого документа стягувача винесена державним виконавцем 21.03.2019 року, то за приписами Закону України «Про виконавче провадження» стягувач мав право повторно пред`явити виконавчий лист до виконання до 21.03.2022 року.
Разом з тим, відомостей щодо повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання матеріали справи не містять.
При цьому, заявник посилався на те, що у перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року 2102-ІХ які визначені Законом України «Про виконавче провадження» строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, тому строк на пред`явлення виконавчого документу пропущеним не вважається.
Так, відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ набрав чинності з 26 березня 2022 року, а строк пред`явлення виконавчого листа повторно до виконання закінчився (сплив) - 21.03.2022 року.
Тобто, станом на момент спливу строків повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, ще не набрав чинності вказаний Закон, а відтак строки повторного пред`явлення виконавчого листа не вважаються такими, що були перервані.
Апеляційний суд враховує, що після спливу строку для пред`явлення виконавчого листа повторно до виконання не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що договір відступлення права вимоги укладено вже після закінчення строку для повторного пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.
Відтак, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не врахував вимог законодавства та правових висновків Верховного Суду, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа.
Таким чином, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заявипро заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 28 квітня 2026 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КАПІТАЛ РЕСУРС» про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого листа, боржник ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк», Баришівський відділ державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області міжрегіонального управління Міністерства юстиції України -відмовити.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 09 липня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов